Справа № 0840/4010/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року (о 09 год. 45 хв.)Справа № 0840/4010/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС в Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 27.06.2018 №0021889/1-5002-0828 про стягнення з позивача суми податкового зобовязання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєкту 18010201» у розмірі 3 626,64 грн. за 2016 рік;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 27.06.2018 №0021889/1-5002-0828 про стягнення з позивача суми податкового зобовязання за платежем: «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєкту 18010201» у розмірі 4 210,26 грн. за 2017 рік.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві посилається на приписи Податкового кодексу України та зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем з порушенням процедури їх прийняття, набрання чинності, встановленням податкового періоду, та Порядку надіслання контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платнику податків. Вказує, що приписи податкового законодавства України передбачають, що податкове повідомлення-рішення за 2016 рік повинно було бути складено та направлено позивачу як фізичній особі платнику цього податку відповідачем не пізніше 31 червня 2017 року, натомість згідно з датою винесення цього рішення вбачається, що воно складене відповідачем за формою «Ф» лише 27.06.2018, тобто з пропуском 1 календарного року. Крім того, в порушення пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України відповідач здійснив відправлення даного податкового повідомлення-рішення лише 22.08.2018. Стосовно протиправності податкового повідомлення-рішення від 27.06.2018 №0-0828 за 2017 рік наголошує, що всупереч ст. 266 Податкового кодексу України вказане рішення є прийнятим 27.06.2018 та надісланим вже після 1 липня 2018 року. З огляду на вищенаведені положення норм чинного законодавства та практику Європейського Суду з прав людини, вважає, що у нього не виникло за 2016/2017 роки обовязку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки відповідач здійснив надіслання цих рішень з порушенням строків, визначених пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України. Враховуючи викладене, просить скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою судді від 02.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 30 жовтня 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

У період з 29.10.2018 по 19.11.2018 суддя Батрак І.В. була відсутня на роботі на підставі листка непрацездатності, що підтверджується довідкою від 20.11.2018 №02-35/18/64, у звязку із чим підготовче засідання призначене на 28 листопада 2018 року.

Відповідач позов не визнав, 26 листопада 2018 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву (№ 38360), у якому, зокрема, зазначає, що згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 31.12.2016 та 31.12.2017 ОСОБА_1 є власником 2-х обєктів житлової нерухомості: 1 житлового будинку за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Бестужева, буд. 3а, загальною площею 201,4 кв. м, 2 житлового будинку за адресою: Запорізька область, Запорізький р-н, с. Сонячне, вул. Українська, буд. 5, загальною площею 144,70 кв. м. Пояснює, що згідно з рішенням від 28.01.2015 №5 Запорізької міської ради «Про затвердження Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» зі змінами внесеними рішенням міської ради від 30.06.2015 №5, встановлено ставки податку на 2016 рік для обєктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, що становить 27,56 грн. Зауважує, що змінами до Положення від 21.12.2016 №49 встановлено ставки податку на 2017 рік у розмірі 1 відсоток мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, що становить 32,00 грн. Вказує, що керуючись вимогами Податкового кодексу України платнику були визначені податкові зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на житловий будинок та сформовані оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Згідно з пп. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, на думку відповідача, податкове зобовязання з цього податку має бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України (1095 днів). Враховуючи вищевикладене, вважає, що винесені ГУ ДФС у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення від 27.06.2018 №0021889/1-5002-0828 на суму 3 626,64 грн. та №0021889/1-5002-0828 на суму 4 210,26 грн., винесені з дотриманням чинного законодавства, а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

28 листопада 2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №38879), у якій додатково зазначає, що відповідно до даних системи Укрпошти «Пошук поштових відправлень» за ідентифікатором міжнародного поштового відправлення №581 вбачається, що зазначені податкові повідомлення рішення були здані відповідачем до належного поштового відділення «Запоріжжя 104» 22.08.2018 та вручені особисто 23.08.2018, що суперечить приписам ст. 266 Податкового кодексу України.

Представник позивача у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у підготовчому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

28 листопада 2018 року судом вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті у той самий день, після закінчення підготовчого засідання.

Представники сторін кожен окремо звернулись до суду із заявами (вх. №38882 та №38881) про подальший розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 на праві власності належить 2-х обєкти житлової нерухомості: 1 житлового будинок за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Бестужева, буд. 3а, загальною площею 201,4 кв. м, 2 житловий будинок за адресою: Запорізька область, Запорізький р-н, с. Сонячне, вул. Українська, буд. 5, загальною площею 144,70 кв. м.

27.06.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення, а саме:

№0021889/1-5002-0828, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості» за 2016 рік у розмірі 3 626,64 грн.;

№0-0828, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості» за 2017 рік у розмірі 302,49 грн.;

№0-0828, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості» за 2017 рік у розмірі 4 210,26 грн.;

№0-0828, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості» за 2016 рік у розмірі 130,20 грн.

Вказані рішення 22.08.2018 направлені на адресу позивача та вручені поштою йому особисто 23.08.2018, про що свідчить копія поштового відправлення та зазначає сам позивач.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач звернувся до суду із даним позовом про їх скасування.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен повинен сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким викладено статтю 266 Податкового кодексу України у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

У відповідності до вимог підпункту 266.7.1 пункту 266 статті 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

У суду відсутні зауваження щодо розподілу, здійсненого контролюючим органом відповідно до пп. «б» - «г» пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до Рішення №5 від 28.01.2015 Запорізької міської ради «Про затвердження Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» ставки податку для об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб встановлено у розмірі 2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (27,56 грн.).

Змінами до Положення від 21.12.2016 №49 встановлено, що ставки податку на 2017 рік у розмірі 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, що становить 32,00 грн.

Судом встановлено, що позивач, як власник нерухомого майна, є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а належні йому на праві власності два житлові будинки є обєктами оподаткування цим податком. Вказані обставини позивачем та його представником не оспорюються.

Таким чином, наявні правові підстави у контролюючого органу для визначення позивачу, як платнику податку, грошового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами».

Щодо розміру визначеного податкового зобовязання на 2016 та 2017 роки у позовній заяві та відповіді на відзив позивачем зауважень суду не наведено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію представник позивача зазначив, що контролюючий орган, порушивши строки направлення податкового повідомлення-рішення, а відповідно до підпункту 266.10.2. пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобовязання.

З такими доводами суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно із підпунктом 266.10.1. пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, 60-ти денний строк сплати земельного податку обліковується з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У спірному випадку обовязок сплати податкового зобовязання у позивача виник з часу отримання спірних податкових повідомлень-рішень, у звязку з чим відсутні підстави для висновку про фактичну зміну контролюючим органом строків сплати податку на нерухоме майно.

Сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обовязку щодо своєчасної сплати суми податку. Аналогічного, за змістом висновку дійшла і колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 19.09.2011 по справі №21-130а11.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки в задоволенні позову було відмовлено.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (69096, м. Запоріжжя, вул. Бестужева, буд. 3-а,ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління ДФС в Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак