Справа № 819/884/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/1990/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 819/884/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа - Управління освіти і науки Тернопільської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії та зобов'язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Баранюк А.З.,

час ухвалення рішення - 03.09.2018 року, 15:39 год,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 05.09.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, в якому просила зобов'язати відповідача призначити та виплатити їй грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року позов задоволено. Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було зроблено помилковий висновок про те, що у зв'язку з помилкою та порушенням відповідальних осіб Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 за ведення трудових книжок Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників відповідач за наявними у пенсійній справі документами не може встановити відповідно до якого саме наказу позивач була зарахована на посаду вчителя біології (з 16 серпня 1993 року - по 15 серпня 1994 року) та на яку саме посаду позивач була зарахована (з 16 серпня 1994 року - по день виходу на пенсію), тому вказаний період не може бути зарахований до стажу, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій. Крім того, апелянт вказує на необхідність застування до спірних правовідносин приписів ст.123 КАС України щодо наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду, оскільки виплата грошової допомоги проводиться органами Пенсійного фонду України одноразово в розмірі 10 місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, призначеної до виплати. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що аргументи апелянта щодо пропуску строків звернення до суду є безпідставними, такий позивачем не пропущено, оскільки, отримавши відповідь відповідача про відмову в призначенні їй грошової допомоги 22 грудня 2017 року, остання звернулася в суд з позовом 16 травня 2018 року, тобто в межах визначеного ст.122 КАС України шестимісячного строку. Також позивач зазначила, що наказом Тернопільської середньої школи № 10 від 19 травня 1994 № 174 продовжено укладениц з нею строковий трудовий договір до 15 серпня 1995 року. Після закінчення строку договору позивач продовжувала працювати, роботодавець не видав наказу про її звільнення з роботи, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача та відсутністю запису про її звільнення із Тернопільської середньої школи № 10. Також позивач звертає увагу, що вона має страховий стаж 30 років на посаді, яка дає право на призначення пенсій за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не отримувала будь-якого виду пенсії, тому суд першої інстанції правильно задовольнив її позовні вимоги. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник третьої особи подав відзив на апеляційну скаргу, доводи якого аналогічні доводам відзиву на апеляційну скаргу, поданого позивачем. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у липні 2017 року позивач звернулася в Тернопільське об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з заявою про призначення пенсії, а також допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії у відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 22 грудня 2017 року №475/Б-11 Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відмовило позивачу в призначенні такої грошової допомоги, мотивуючи це тим, що згідно з останнім записом у трудовій книжці ОСОБА_1 16 серпня 1993 року вона переведена на посаду вчителя біології Тернопільської школи № 10 з неповним педагогічним навантаженням за строковим трудовим договором до 15 серпня 1994 року. Для розгляду питання щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій ОСОБА_1 необхідно підтвердити первинними документами факт роботи з 16 серпня 1994 року на посаді, яка дає право на призначення пенсій за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення та виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, оскільки на день звернення за призначенням їй пенсії та допомоги у розмірі десяти місячних пенсій досягла пенсійного віку, її страховий стаж становив понад 30 років, позивач виходить на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також не отримувала до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. При цьому, позивач звернулася до суду в межах визначеного ст.122 КАС України шестимісячного строку з дня, коли вона дізналася про порушення її прав, а саме: після отримання листа Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 22 грудня 2017 року №475/Б-11.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23 листопада 2011 року затверджений Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати.

П.2 цього Порядку передбачає, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» і «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (909-93-п ) «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відповідно до п.4 Порядку страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до п.«е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

П.5 Порядку передбачає, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до пункту 7 Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, передбачена посада «учитель» у загальноосвітніх навчальних закладах.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що необхідними умовами для отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є: досягнення особою пенсійного віку, наявність у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» ста.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1) у період з 15 серпня 1983 року по 31 серпня 1991 рік та з 16 серпня 1993 року по терперішній час працює вчителем біології Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 Тернопільської міської ради, а у період з 04 вересня 1992 року по 16 серпня 1993 року працювала вихователем групи продовженого дня у цій же школі.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 14-19, 56-58), копіями наказів середньої школи №10 м. Тернопіль №262 від 04 вересня 1992 року, №247 від 14 серпня 1993 року, №174 від 19 травня 1994 року (а.с.11-13), довідкою про перебування позивача на посаді вчителя біології від 19 вересня 2017 № 159 (а.с. 21), довідкою про проходження позивачем атестацій за час роботи у Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №10 Тернопільської міської ради від 19 вересня 2017 №160 (а.с. 22), копіями атестаційних листів та витягів із протоколів засідання атестаційної комісії Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 Тернопільської міської ради (а.с. 25-29), копіями свідоцтв про підвищення кваліфікації ОСОБА_1 від 28 квітня 2004 року та від 15 квітня 2008 року (а.с. 30-31).

За час роботи у Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №10 Тернопільської міської ради позивач отримувала заробітну плату, на яку нараховувалися страхові внески (єдиний внесок), що підтверджується довідкою Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 Тернопільської міської ради про заробітну плату для обчислення пенсії від 06 листопада 2017 року № 206.

Судом першої інстанції під час огляду та дослідження матеріалів справи встановлено, що у трудовій книжці позивача внесено запис № 11 про недійсність запису № 10 у графі «на підставі якого документа зроблено запис» та виправлено відомості про переведення позивача на посаду вчителя біології з 16 серпня 1993 року з неповним педагогічним навантаженням за строковим трудовим договором до 15 серпня 1994 року на підставі наказу № 247 від 14 серпня 1993 року (а. с. 57-58).

Крім того, факт переведення позивача на посаду вчителя біології з 16 серпня 1993 з неповним педагогічним навантаженням за строковим трудовим договором до 15 серпня 1994 року підтверджується наявною у матеріалах справи та дослідженою безпосередньо у судовому засіданні судом першої інстанції копією наказу № 247 від 14 серпня 1993 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність покликань відповідача на відсутність підстав для зарахування цього періоду до стажу, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, у зв'язку з неможливість встановити яким наказом позивач була зарахована на посаду вчителя біології період з 16 серпня 1993 року по 15 серпня 1994 року та на яку саме посаду позивач зарахована з 16 серпня 1994 року по день виходу на пенсію, оскільки такі спростовуються матеріалами справи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копії наказу середньої школи №10 м. Тернопіль від 19 травня 1994 року № 174 позивачу продовжено строковий трудовий договір з неповним педнавантаженням до 15 серпня 1994 року (а. с. 13).

Судом першої інстанції встановлено, що після закінченні строку цього договору - з 16 серпня 1994 року позивач продовжувала працювати на посаді вчителя біології, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями представника позивача та третьої особи.

Ч.1 ст. 39-1 КЗпП України передбачає, що, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Крім того, у трудовій книжці позивача відсутній запис про звільнення її з роботи у Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №10 Тернопільської міської ради, адміністрацією закладу не видавався наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи, що свідчить про те, що вона продовжувала трудові відносини з роботодавцем.

Таким чином, вказані обставини підтверджують факт роботи позивача з 16 серпня 1994 року на посаді, яка дає право на призначення пенсій за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для призначення та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, оскільки остання досягла пенсійного віку, її страховий стаж становить понад 30 років, позивач працювала на посаді вчителя в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не отримувала до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що законодавцем покладено обов'язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача у неналежному заповненні її трудової книжки немає, судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі у сукупності з іншими, і зазначена обставина не може позбавити позивача конституційного права на соціальний захист, а також права на отримання грошової допомоги при виході на пенсію за віком з посади вчителя за умови відповідності усім передбаченим згаданим вище Законом вимогам, а такі судом встановлені під час розгляду цієї справи та ствреджуються дослідженими у сукупності доказами у справі, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Жодних інших доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не представив.

Також колегія суддів вважає правильним висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки такий позивачем не пропущено, так як, отримавши відповідь відповідача про відмову в призначенні їй грошової допомоги 22 грудня 2017 року, остання звернулася в суд з позовом 16 травня 2018 року, тобто в межах визначеного ст.122 КАС України шестимісячного строку.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 819/884/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.