Справа № 826/16217/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 січня 2019 року № 826/16217/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С. при секретарі судового засідання Поліщук О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-регіон"

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.09.2017

за участі представників сторін:

від позивача - Франчук А.В.,

від відповідача - Кравченко О.О.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-регіон" (далі - позивач, ТОВ "Авто-регіон") звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.09.2017 №, № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) обґрунтовано актом перевірки, який оформлено, складено та зареєстровано з порушенням чинного законодавства. В порушення положень п.п.86.1, 86.3 ПКУ підписи посадових осіб, які фактично здійснювали перевірку, зокрема Позняк О.М. та Рудюка Р.В., в акті відсутні. Ці особи зазначені як такі, що перебувають у відпустці, що не передбачено законом як підстава для не підписання акта перевірки. На думку позивача, обов'язковою передумовою прийняття ППР є вручення платнику податків акта перевірки, а не його проекту, не підписаного особами, що здійснювали перевірку. Оскільки позивач належним чином оформлений акт перевірки так і не отримав, то передбачених законом підстав для прийняття ППР у відповідача не було.

Також позивач вважає, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, зокрема щодо відсутності реальності господарських операцій з деякими контрагентами, що призвело до заниження податкових зобов'язань, є необґрунтованими та помилковими. Позивач зазначає, що порушення їхніми контрагентами вимог податкового законодавства, в тому числі наявність кримінальних проваджень щодо осіб, пов'язаних з деякими контрагентами позивача тощо, не свідчить про те, що господарські відносини між ними не мали реального характеру і що всі укладені ними угоди носили фіктивний характер. В акі перевірки не наведено жодного доказу, який би спростовував реальність кожної конкретної господарської операції. Усі надані для перевірки документи свідчать про реальний характер господарських операцій та правомірність включення до податкового кредиту сум, зазначених у податкових накладних, виданих контрагентам позивача. Державна реєстрація юридичних осіб-контрагентів не скасована, всі вони продовжуюють здійснювати господарську діяльність. А тому, на думку позивача, дії відповідача з прийняття ППР суперечать закону.

При цьому, позивач посилається на правові висновки ВСУ у постанові від 27.01.2015 у справі №21-425а14, ВАСУ в ухвалі від 19.03.2015 у справі №К/9991/55992/11 та ухвалі від 13.09.2017 у справі №К/800/18336/14.

Також позивач повідомив про вжиття заходів досудового врегулювання, а саме оскарження ППР в адміністративному порядку, за результатом якого останні залишено без змін.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження з призначенням справи до розгляду в судовому засіданні.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що в ході проведеної перевірки з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 не підтвердилась реальність проведення господарських операцій позивача з такими контрагентами: ТОВ "Інтербілд комьюніті", ПП "Юніфол", ТОВ "Мідленд інвест", ТОВ "Айденс", ТОВ "Шериф комфорт", ТОВ "Будівельна компанія "Профбуд-2015", ТОВ "Бром форс", ТОВ "Сільник", ТОВ "Макао союз", ТОВ "Панорама-скай" та ТОВ "Гетьман", внаслідок чого відповідачем встановлено порушення ТОВ "Авто-регіон" вимог п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139; п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України і складено акт перевірки від 28.08.2017, який став підставою для прийняття оскаржуваних у даній справі ППР. На думку відповідача, висновки, викладені в акті перевірки та оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідають чинному законодавству, а тому позовні вимоги ТОВ "Авто-регіон" не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив позивач зауважив, що відповідач не навів спростування ані факту складення акта перевірки з порушенням приписів законодавства, ані факту прийняття оскаржуваних рішень за відсутності належним чином оформленого акта перевірки. Крім того, позивач наголошує, що згідно з висновками самих перевіряючих господарська діяльність від імені таких контрагентів як ТОВ "Макао Союз" та ТОВ "Панорама скай" здійснювалась, хоч і поза волею засновника, проте ця обставина, на думку позивача, свідчить про наявність корпоративних спорів, а не про фіктивність підприємств. Також позивач зауважує, що порушення з боку контрагентів позивача, на які відповідач посилається як на підставу своїх висновків, було вчинено після періодів співпраці з позивачем, про що докладно зазначено у позовній заяві. Наведене, на думку позивача, у сукупності із поданими ним доказами про реальність господарських операцій свідчить про недоведеність висновків контролюючого органу.

07.08.2018 відповідачем подано клопотання про залучення до матеріалів справи документів, зокрема витягів з ЄДРСР вироків у справах щодо ПП "Юніфол" та ТОВ "Мідленд Інвест" та ухвали у справі щодо ТОВ "Інтербілд Комьюніті".

09.08.2018 позивачем подано заперечення на клопотання відповідача про залучення документів з проханням не приймати їх до уваги судом з тих підстав, що в силу положень ст.77 КАС України суб'єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. При цьому позивач зазначає, що посилання на зазначені докази в акті перевірки, на підставі якого прийнято окаржувані рішення, немає, а отже відповідач намагається обґрунтувати правильність своїх рішень тими доказами, якими не керувався при їх прийнятті.

13.11.2018 відповідачем подано додаткові пояснення щодо неможливості підписання акта перевірки головними державними ревізорами-інспекторами Позняк О.М. та Рудюком Р.В. у зв'язку з їх перебуванням у відпустці та додано копії відповідних наказів на підтвердження наведених обставин.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 31.07.2017 по 11.08.2017 Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Авто-регіон" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017. Термін проведення перевірки продовжувався з 14.08.2017 по 18.08.2017.

У ході проведення перевірки контролюючий орган дійшов висновку про не підтвердження реальності проведення господарських операцій позивача з такими контрагентами: ТОВ "Інтербілд комьюніті", ПП "Юніфол", ТОВ "Мідленд інвест", ТОВ "Айденс", ТОВ "Шериф комфорт", ТОВ "Будівельна компанія "Профбуд-2015", ТОВ "Бром форс", ТОВ "Сільник", ТОВ "Макао союз", ТОВ "Панорама-скай" та ТОВ "Гетьман".

За результатом перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві складено акт від 28.08.2017 №344/26-15-14-02-03/32982101 (далі - акт перевірки від 28.08.2017), яким встановлено порушення ТОВ "Авто-регіон" вимог:

1) п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 513611 грн.;

2) п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження на податку на прибуток на суму 88823 грн. у 2014 році та завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування на суму 1063128 грн. в 1 кв.2017 року.

Із вступної частини акта перевірки вбачається, що перевірка ТОВ "Авто-регіон" проводилась головними державними ревізорами-інспекторами Присяжним Сергієм Анатолієвичем, Позняк Оксаною Миколаївною, Макошенець Оксаною Олександрівною, Рудюк Русланом Вікторовичем та Гаврилішиним Костянтином Анатолійовичем (а.с.38-39, том І).

Проте, акт не підписаний окремими посадовими особами, які проводили перевірку. Зокрема, в акті перевірки від 28.08.2017 відсутні підписи Позняк О.М. та Рудюка Р.В. Замість підпису цих осіб в акті проставлена відмітка - "відпустка". Також підписи посадових осіб контролюючого органу відсутні і на деяких додатках до акта перевірки, зокрема на додатках 5, 12, 13, 15, а на додатку 14 замість підпису Рудюка Р.В. проставлена відмітка про відпустку (а.с.83-84, 92, 96, 98-100, том І).

Також акт перевірки та додатки до нього не підписані представниками ТОВ "Авто-регіон".

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято оскаржувані у даній справі податкові повідомлення-рішення від 13.09.2017:

№, яким зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 1063128 грн;

№, яким донараховано зобов'язань з ПДВ на суму 513611 грн. та нараховано штрафних санкцій на суму 128403 грн. (із розрахунком сум податкового зобов'язання та штрафних санкцій до нього);

№, яким донараховано податкові зобов'язання з податку на прибуток у сумі 88823 грн. та штрафні санкції у сумі 22206 грн. (із розрахунком сум податкового зобов'язання та штрафних санкцій до нього).

За твердженням позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення були отримані ним 18.09.2017.

Не погоджуючись із висновками перевірки та винесеними за її результатом податковими повідомленнями-рішеннями позивач скористався правом їх оскарження в адміністративному порядку. Однак, за результатом розгляду його скарги рішенням ДФС України від 23.11.2017 №27263/6/99-99-11-01-01-25 оскаржувані ППР залишено без змін.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з пп.14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Відповідно до положень п.58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Відповідно до положнь п.54.3. ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (пп.54.3.2).

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій (абз.6 п.58.1 ст.58 ПК України).

Відповідно до положень ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1).

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка (пп.75.1.2).

Відповідно до положень п. 77.9 ст.77 ПК України порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (п.86.1).

Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів) (п.86.3).

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків (п.86.8).

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (п.86.10).

Основні вимоги до форми та змісту акта (довідки) документальної перевірки, інформативних додатків до акта (довідки), порядку його (її) підписання, реєстрації та зберігання визначаються Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків-юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 (далі - Порядок №727) (п.3 розд.І Порядку №727).

Відповідно до п.2 розд.І Порядку №727 акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до положень розд.ІІ Порядку №727 результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а у разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки (п.1).

Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, який проводив перевірку, а також посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) (п.2).

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п.3).

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п.4).

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів (п.5).

Відповідно до п. 1 розд.ІІІ Порядку №727 акт (довідка) документальної перевірки складається з чотирьох частин: вступної, загальних положень, описової частини та висновку. До акта (довідки) документальної перевірки додаються інформативні додатки.

Відповідно до положень п.2 розд.V Порядку №727 акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється в контролюючому органі протягом 5 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або застосовують консолідовану сплату та у випадках проведення документальних перевірок дотримання законодавства з питань державної митної справи, - протягом 10 робочих днів), з дотриманням визначених у пункті 5 цього розділу вимог щодо реєстрації актів документальних перевірок.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що законодавцем визначена чітка процедура оформлення результатів перевірок, яка передбачає, що у випадку виявлення уповноваженим контролюючим органом під час проведення документальної перевірки платника податків фактів порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, за результатом її проведення складається акт перевірки, який повинен бути оформлений відповідно до встановлених чинним законодавством вимог щодо його форми та змісту.

Належним чином оформлений акт документальної перевірки є документом, який відображає результати проведеної перевірки та підтверджує факт виявлених в ході перевірки порушень. Встановлення за результатом перевірки фактів заниження чи завищення сум податкових зобов'язань платника, підтверджених належним чином оформленим актом перевірки, є передбаченою законом підставою для прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень про нарахування грошових зобов'язань.

За змістом позовної заяви, протиправність оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень позивач аргументує тим, що вони прийняті на підставі неналежним чином оформленого акта перевірки, оскільки на акті відсутні підписи окремих посадових осіб, які фактично проводили перевірку, що свідчить про порушення контролюючим органом належної правової процедури під час оформлення результатів проведеної перевірки.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у період з 31.07.2017 по 18.08.2017 відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. За результатом проведеної перевірки відповідачем складено акт від 28.08.2017, в якому зафіксовано виявлені в ході перевірки факти заниження позивачем сум податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість і, як наслідок, встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України. На підставі акта перевірки від 28.08.2017 відповідачем було прийнято оскаржувані у даній справі податкові повідомлення-рішення від 13.09.2017 про нарахування грошових зобов'язань позивачу.

Проте, акт перевірки від 28.08.2017 не підписаний двома посадовими особами, які зазначені у вступній частині акта як такі, що проводили перевірку, а саме Позняк О.М. та Рудюком Р.В. Замість підпису цих осіб в акті проставлена відмітка - "відпустка". Також підписи посадових осіб контролюючого органу відсутні і на додатках 5, 12, 13, 14, 15 до цього акта.

Відповідач факту не підписання акта перевірки головними державними ревізорами-інспекторами Позняк О.М. та Рудюком Р.В. не заперечує, проте обґрунтовує неможливість підписання акта цими особами у зв'язку з їх перебуванням у відпустці на дату складення акта, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями наказів від 03.08.2017 про надання зазначеним особам відпустки у період з 14.08.2017 по 01.09.2017 (Позняк О.М.) та по 02.09.2017 (Рудюк Р.В.). При цьому відповідач зазначає, що ПК України не передбачена можливість перенесення законодавчо встановлених термінів складення, реєстрації та вручення платнику податків у встановленому порядку акта перевірки у разі відсутності підпису окремих посадових осіб, які проводили цю перевірку, зокрема у випадку реалізації ними права державного службовця на відпустку, а тому відповідачем на акті перевірки було здійснено відповідний запис.

Доводи відповідача з даного приводу суд вважає необґрунтованими та відхиляє з огляду на наступне.

Однією з основних вимог до оформлення акта перевірки, визначених законодавцем, зокрема положеннями п.86.3 ПК України, є вимога, що акт документальної виїзної перевірки підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку.

Жодних положень, які б передбачали випадки відступлення від виконання цього правила та допускали можливість не підписання посадовими особами контролюючого органу акта перевірки, ні ПК України, ні Порядок №727 не містять.

Разом з тим, положеннями п.2 розд.І Порядку №727 визначено, що акт документальної перевірки - це службовий документ, а отже він повинен відповідати і загальним вимогам до оформлення організаційно-розпорядчих документів, одним із видів яких він є.

Зокрема, відповідно до положень Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55 (далі - ДСТУ 4163-2003) цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі - документи) - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: - органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; - підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності (далі - організацій) (п.1.1).

Цей стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташовування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів (п.1.2).

Відповідно до п 4.4 ДСТУ 4163-2003 документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23).

Згідно з положеннями п.5.23 ДСТУ 4163-2003 підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку,

скороченої - на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціалу(-ів) і прізвища.

У разі відсутності посадової особи, підпис якої зазначено в документі, документ підписує особа, яка виконує її обов'язки, або її заступник. У цьому випадку обов'язково зазначають посаду і прізвище особи, яка підписала документ (виправлення вносять рукописним або машинописним способом), наприклад: "Виконувач обов'язків", "Заступник".

Аналогічні за змістом положення щодо підписання посадовими особами організаційно-розпорядчих документів містяться в п.10 гл.7 розд. ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5 (далі - Правила №1000/5).

Водночас, згідно з п.5 гл.10 розд.ІІ цих Правил якщо за зміст документа відповідають кілька осіб, то проставляються два або більше підписів. При цьому підписи посадових осіб розміщуються один під одним відповідно до підпорядкованості осіб.

Положеннями п.2 розд.І Правил №1000/5 визначено, що службовий документ - це офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, що одержаний чи створений установою у процесі її діяльності та має відповідні реквізити (абз. 30).

Реквізит службового документа - обов'язковий елемент, зафіксований в документі для його ідентифікації, організації обліку та надання йому юридичної сили (абз. 28).

Відповідно до положень пп. 4.1.7 п.4.1 Національного стандарту України «Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять» ДСТУ 2732:2004, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.05.2004 №97 (далі - ДСТУ 2732:2004), підпис (службового документа) - реквізит службового документа, який свідчить про відповідальність особи за його зміст та є єдиний чи один з реквізитів, що надають документові юридичної сили.

Згідно з п.3.12 ДСТУ 2732:2004 юридична сила (службового документа) - властивість службового документа, надана чинним законодавством, яка є підставою для вирішення правових питань, здійснювати правове регулювання і (або) управлінські функції.

З аналізу наведених положень вбачається, що акт перевірки, як службовий документ, повинен мати такий обов'язковий реквізит як підписи посадових осіб, відповідальних за його зміст, з наявністю якого законодавець пов'язує набуття цим документом юридичної сили. Відсутність на акті перевірки хоча б одного підпису посадової особи, яка проводила перевірку та відповідальна за його зміст, свідчить про те, що такий акт перевірки є неналежно оформленим, не набуває юридичної сили і відповідно не може бути законною підставою для прийняття контролюючим органом податкових-повідомлень рішень про нарахування платнику податків грошових зобов'язань.

Таким чином, акт перевірки від 28.08.2017, за відсутності на ньому підписів окремих посадових осіб, які зазначені у вступній частині акта як такі, що проводили перевірку позивача, є неналежно оформленим, а тому не може вважатись законною підставою для прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень, прийнятих на його основі.

Відповідно до положень ч.2 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1).

Допустимість як властивість доказів поєднує в собі декілька вимог. Доказ вважається допустимим, якщо він отриманий уповноваженим суб'єктом, з дотриманням належної правової процедури та є закріпленим у відповідному джерелі. При цьому, сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами.

Наведеним вимогам процесуального законодавства неналежним чином оформлений акт перевірки від 28.08.2017, як носій доказової інформації про встановлені за результатом перевірки факти порушень вимог податкового законодавства позивачем, не відповідає, а тому є недопустимим доказом і братись судом до уваги не може.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №813/2451/17.

Разом з тим, зважаючи на те, що факт виявлених в ході перевірки порушень вимог податкового законодавства, які стали підставою для прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень, допустимими доказами не підтверджено, суд не вбачає за доцільне досліджувати питання щодо обґрунтованості висновків контролюючого органу по суті встановлених порушень, так як встановлення цієї обставини жодного правового значення для вирішення даної справи не має.

Таким чином, суд приходить до висновку, що законних підстав для прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень від 13.09.2017, за відсутності належно оформленого акта документальної перевірки, у контролюючого органу не було, а тому такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді даної справи судом враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, Суд зазначив, що на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Встановлене судом у ході розгляду даної справи неналежне оформлення відповідачем акта перевірки свідчить про порушення контролюючим органом своїх власних процедур, а тому прийняті за таких обставин рішення не можуть вважатись правомірними, інакше це свідчитиме про надання контролюючому органу можливості уникати виконання своїх обов'язків і не сприятиме юридичній визначеності у правовідносинах з платниками податків.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень допустимими доказами не довів, натомість доводи позивача про порушення відповідачем належної правової процедури знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-регіон" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.09.2017 №, № та №.

Судові витрати слід розподілити за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. За подання адміністративного позову у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 27242,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням №507 від 07.12.2017. Отже, позивач має право на повернення зазначеної суми.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-регіон" задовольнити.

2. Податкові повідомлення-рішення від 13.09.2017 №, № та № визнати протиправними та скасувати.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-регіон" (, вул. Анрі Барбюса, 5А, м. Київ, 03150) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 27242 (двадцять сім тисяч двісті сорок дві) гривні 56 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, вул. Шолуденка, 33/19, м.Київ, 04116).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 24.01.2019.

Суддя А.С. Мазур