Справа № 1740/1876/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/1790/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Сапіги В.П., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Комшелюк Т.О., о 15 год. 25 хв. у м. Рівне, повний текст рішення складено 23 серпня 2018 року) у справі № 1740/1876/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування вимог,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-10733-17, № Ф-10733-17 від 23.03.2018, № Ф-10733-17У від 07.12.2017.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що є пенсіонером за віком та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Одночасно, має статус фізичної особи-підприємця і перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. Вважає спірні вимоги протиправними і такими, що належать до скасування, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від обов'язку щодо сплати єдиного соціального внеску за себе, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Стверджує, що є звільненим від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-10733-17У від 07.12.2017 на суму 2112 грн., № Ф-10733-17 від 23.03.2018 на суму 16095, 85 грн. та № Ф-10733-17 від 23.03.2018 на суму 8448 грн. в повному обсязі.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що приписами ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначена сукупність необхідних умов за одночасної наявності яких особа звільняється від сплати єдиного внеску, а саме: особа обрала спрощену систему оподаткування; є пенсіонером за віком або інвалідом; отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Аналіз приписів даної норми Закону не дає суду підстав вважати, що звільняються від сплати єдиного внеску лише ті особи, яким надано пенсію за віком виключно на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З урахуванням того, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію за віком та добровільної згоди на участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування не надавав, суд дійшов висновку, що він має право на користування пільгами, передбаченими ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Таким чином, доводи відповідача про те, що позивач зобов'язана сплачувати єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і що на неї не поширюються вимоги ч.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є неприйнятними в силу їх необґрунтованості.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що судом не враховано, що відповідно до абзацу 7 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом встановлюються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат. Від сплати єдиного внеску звільняються фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, що мають статус пенсіонера за віком відповідно до «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». А тому фізичні особи - підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не є пенсіонерами за віком і повинні нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних засадах.

Позивачем на апеляційну скаргу подано відзив в якому покликається на те, що з системного аналізу норм діючого законодавства надання пільг щодо звільнення від сплати єдиного внеску не залежить від виду отриманої пенсіонером пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника чи за вислугу років), визначальним критерієм надання вказаних пільг є досягнення фізичною особою - підприємцем пенсійного віку та наявності достатнього стажу. З огляду на це просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 14.10.2003 державним реєстратором Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області ОСОБА_1 зареєстровано фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

З 2012 року і по даний час позивач є платником єдиного податку, що підтверджується копією свідоцтва про сплату єдиного податку серії НОМЕР_2 від 01.01.2012.

З 05.03.2003 позивач отримує пенсію за віком, що підтверджується копією довідки Сарненського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України № 1428/07 від 08.05.2018, копією посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_3 від 14.12.1993 та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 10.01.2009 (нове посвідчення № НОМЕР_1 від 23.02.2018) свідчать, що.

07.12.2017 відповідачем виставлено вимогу №Ф-10733-17 У про сплату недоїмки в розмірі 2112грн.

23.03.2018 відповідачем виставлено вимогу №Ф-10733-17 про сплату недоїмки в розмірі 8448грн. та вимогу №Ф-10733-17 про сплату недоїмки в розмірі 16095,85грн.

Дана заборгованість позивача на переконання відповідача виникла по сплаті єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 15567, 57грн. за період з 01.04.2015 по 01.12.2017.

Вважаючи прийняті рішення протиправними, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» з наступними змінами та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з наступними змінами.

Право жінок на пенсію за віком, що передбачено ч. 1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, пов'язується, зокрема, з досягненням 55 років.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено такий вид пенсій, як пенсія за віком.

У пункті 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного грошового утримання, зокрема й відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Разом з тим відповідно до ст. 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено такі види пенсій: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; соціальні пенсії.

Частиною 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є зокрема фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами ч. 4 ст. 4 зазначеного Закону особи, зазначені у п. 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На підставі аналізу зазначених вище норм права колегія суддів дійшла висновку, що ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для громадян України встановлений загальний пенсійний вік, з настанням якого вони можуть претендувати на виплату пенсії за віком (зокрема для жінок він становить від 55 років). Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У зв'язку з викладеним особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», проте не позбавлені права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року у справі № 21-25а14.

З огляду на встановлене та висновки Верховного Суду України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що відповідач при прийнятті вимоги про сплату недоїмки № Ф-10733-17У від 07.12.2017 та вимог №Ф-10733-17 від 23.03.2018 діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки позивач у відповідності до ч. ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є особою котра звільняється від сплати за себе єдиного внеску.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року у справі № 1740/1876/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. П. Сапіга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року