Справа № 560/3519/18
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3519/18
РІШЕННЯ

іменем України

25 січня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Майстера П.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просить:

- визнати протиправним та скасування повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_1 від 10.10.2018 року;

- визнати протиправним та скасування повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_2 від 10.10.2018 року.

В обгрунтування позовних вимог в позовній заяві та у відповідді на відзив зазначає, що з 24.07.2018 по 18.09.2018 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Хмельницькгаз», щодо нарахування та сплати екологічного податку за період з 01.01.2016 по 30.06.2017. За результатами проведеної перевірки було складено акт від 25.09.2018 №138/28-10-48-07/05395598, згідно якого виявлені порушення пп. 240.1.1 п. 240.1 ст.240, п.п. 242.1.1. п.242.1 ст.242, п.249.1, п. 249.2, п.249.3 ст.249 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено екологічний податок на загальну суму 2 325 030,10 грн.

03.10.2018 на адресу ПАТ «Хмельницькгаз» надійшов лист відповідача №40567/10/28-10-48-07 від 28.09.2018 про внесення змін до акту перевірки від 25.09.2018, яким викладено висновок акту перевірки на сторінці 37 в новій редакції, згідно якої крім вищезазначених порушень дописано порушення позивачем п. 44.6 ст.44 Податкового кодексу України.

ПАТ «Хмельницькгаз» не погодилось з результатами перевірки та встановленими порушеннями та надало заперечення на акт перевірки.

Листом від 05.10.2018 р. № 41806/10/28-10-98-07 Львівське управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби повідомило позивача про результати розгляду заперечення, а саме - визнано заперечення необгрунтованими, а аргументи такими, що не спростовують викладені в акті порушення.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, податковим органом винесено податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 10.10.2018, яким було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем екологічний податок на суму 2 325 030,10 грн. та за штрафними санкціями на суму 581 257,53 грн., податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 10.10.2018, яким було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції на суму 510,00 грн.

ПАТ «Хмельницькгаз» вважає винесені податкові повідомлення-рішення незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 29.10.2018 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.11.2018 відмовлено в задоволенні заяви Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 13.12.2018 підготовче провадження закрито та призначено розгляд цієї справи по суті в судовому засіданні.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надав суду заяву про розгляд справи в письмовому провадженні без участі представника позивача.

19.11.2018 року відповідач надіслав суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав. Зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 10.10.2018 прийнято обґрунтовано, на підставі та в межах повноважень контролюючого органу, із врахуванням всіх обставин, що мали значення для його прийняття. Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як визначено частиною четвертою статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін на підставі наявних доказів в порядку письмового провадження, так як явка сторін не визнавалася судом обов'язковою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" є платником екологічного податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин, у тому числі вуглеводнів.

Офісом великих платників податків ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" з питань нарахування та сплати екологічного податку за період з 01.01.2016 року по 30.06.2017 року з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства.

За результатами перевірки складено акт № 138/28-10-48-07/05395598 від 25.09.2018 року.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем п.44.6 ст.44, пп.240.1.1 п.240.1 ст.240, пп.242.1.1, п.242.1 ст.242, п.249.1, п.249.2, п.249.3 ст.249 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено екологічний податок на загальну суму 2 325 030,10 грн., а саме: І квартал 2016 року - 195 143,71 грн.; II квартал 2016 року - 205 791,93 грн.; III квартал 2016 року - 194 301,41 грн.; IV квартал 2016 року - 574 735,11 грн.; І квартал 2017 року - 1020 670,77 грн.; II квартал 2017 року - 134 387,17 грн.

Під час проведення перевірки підприємству надано листи від 25.07.2018 № 31224/10/28-10-48-08, від 30.07.2018 №31796/10/28-10-48-08, від 12.09.2018 №38288/10/28- 48-07, від 01.08.2018 №2785/02 та вимоги від 26.07.2018 №1, від 14.09.2018 №2 щодо надання підтверджуючих документів, що стосуються предмету перевірки.

ПАТ "Хмельницькгаз" не надано вищезазначених документів, про що відповідачем складено акт про ненадання посадовими особами "Хмельницгаз" документів № 226/28-10-48-13 від 18.09.2018 року.

ПАТ "Хмельницькгаз" не погодилось з результатами перевірки та встановленими порушеннями та надало заперечення на акт перевірки від 01.10.2018.

Листом від 05.10.2018 р. № 41806/10/28-10-98-07 Львівське управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби повідомило позивача про те, що заперечення є необгрунтованими, а аргументи такими, що не спростовують викладені в акті перевірки порушення.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 10.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем екологічний податок на суму 2 325 030,10 грн. та за штрафними санкціями на суму 581 257,53 грн. та податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 10.10.2018, яким до позивача застосовано адміністративний штраф в сумі 510,00 грн.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 20.1.2 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали; проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Положеннями п.п 85.4, 85.6, 85.7, 85.8 ст. 85 ПК України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Згідно з п. 16.1. ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний: стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи; подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання; подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв'язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг - пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб'єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку); подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством; виконувати законні вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписувати акти (довідки) про проведення перевірки; не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов'язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи; повідомляти контролюючим органам за місцем обліку такого платника про його ліквідацію або реорганізацію ін.

Відповідно до п.п. 44.1, 44.6 ст. 41 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

За приписами п. 121.1 ст.121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Досліджуючи доводи позивача про застосування при проведенні перевірки положення нормативно-правових актів, які не мають відношення до податкового законодавства, в тому числі нарахування і обчислення екологічного податку, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3.1 статті 3 ПК України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі по тексту також - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Податковим кодексом України не визначено терміну (поняття) "забруднюючі речовини".

З метою обґрунтування, що "метан", який міститься у природному газі, відноситься до забруднюючих речовин, відповідач у акті перевірки від 06.11.2017 і відзиві посилається на лист Міністерства екології та природних ресурсів України від 23.10.2017 за №7/3892-17, наданий йому на запит стосовно віднесення до переліку забруднюючих речовин "метану", а також порядку розрахунку вмісту "метану" у складі природного газу.

У вищевказаному листі зазначено, що "на державному рівні питання щодо переліку речовин, які визнаються забруднюючими та за які справляється екологічний податок, визначається відповідно до статті 243 ПК України, до яких, крім інших відносяться "вуглеводні". Метан віднесено до переліку речовин, які входять до "вуглеводнів" відповідно до Переліку речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів" і за викиди яких справляється збір. Вміст метану у складі природного газу (компонентний склад, % мол.) визначається відповідно до паспорту фізико-хімічних показників природного газу".

З даного приводу суд звертає увагу на те, що вищевказаний Перелік був розроблений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 за №303 "Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору". Дана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 27.12.2010 року. В зв'язку з цим посилання відповідача на вищезазначений Перелік, який визначав весь перелік "вуглеводнів" і який втратив чинність - є безпідставними.

На даний час екологічний податок відповідно до положень пункту 242.1 статті 242 та пункту 243.1 статті 243 ПК України сплачується за викид в атмосферу певного виду "забруднюючих речовин", до яких в тому числі віднесено і "вуглеводні", а не за окремі речовини, які є складовими таких "вуглеводнів".

Суд звертає увагу на те, що ПК України не містить бланкетних норм, які відсилають на інший нормативно-правовий акт, що визначає чи деталізує перелік чи склад відповідних речовин як "вуглеводні".

Так, відповідно до пункту 242.1 статті 242 ПК України об'єктом та базою оподаткування екологічним податком є: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Пунктом 243.1 статті 243 ПК України передбачено ставки податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення.

Відповідно до підпункту 14.1.230. пункту 14.1 статті 14 ПК України стаціонарне джерело забруднення - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.

Статтею 1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" встановлено, що забруднююча речовина - речовина хімічного та біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища.

Вказаним Законом також визначені критерії правового регулювання охорони атмосферного повітря шляхом визначення нормативів, зокрема:

- нормативи екологічної безпеки атмосферного повітря - група нормативів, дотримання яких запобігає виникненню небезпеки для здоров'я людини та стану навколишнього природного середовища від впливу шкідливих чинників атмосферного повітря;

- норматив гранично допустимого викиду забруднюючої речовини стаціонарного джерела - гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела викиду;

- технологічний норматив допустимого викиду забруднюючої речовини - гранично допустимий викид забруднюючої речовини або суміші цих речовин, який визначається у місці його виходу з устаткування;

- норматив якості атмосферного повітря - критерій якості атмосферного повітря, який відображає гранично допустимий максимальний вміст забруднюючих речовин в атмосферному повітрі і при якому відсутній негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища.

Статтею 11 даного Закону встановлено, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Регулювання викидів таких забруднюючих речовин полягає в тому, що їх викиди можуть здійснюватись лише за наявності спеціального дозволу, такі викиди підлягають спостереженню. Якщо внаслідок причин об'єктивного характеру встановлено перевищення нормативів екологічної безпеки, приймається рішення про поетапне зниження викидів забруднюючи речовин відповідними суб'єктами . У разі зміни параметрів джерел викидів, їх кількості, кількісного та якісного складу забруднюючих речовин, заходів із зниження їх кількості до зазначених дозволів вносяться зміни.

Дозволи на викиди таких речовин надаються за умови, зокрема: не перевищення протягом строку їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки, не перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел.

Таким чином, регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, полягає у нормуванні викидів, спостереженні за ними, наданні дозволів на викиди. Перелік найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2001 за №1598. "Метан" до речовин, визначених цим Переліком, викиди яких підлягають регулюванню, не відноситься.

Крім того, нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел затверджені наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України "Про затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел" від 27.06.2006 року за №309, проте метан до переліку забруднюючих речовин ним не віднесено.

Пунктом 3.2 статті 3 ПК України передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Чинним міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України і яким регулюються питання, котре впливає на оподаткування, є "Кіотський протокол", який 04.02.2004 ратифікований Верховною Радою України на підставі Закону України за №1430-ІV "Про ратифікацію Кіотського протоколу до Рамкової Конвенції Організації Об'єднаних Націй про зміну клімату", і який набрав чинності 17.11.2006.

Додаток А до Кіотського протоколу встановлює, що парниковими газами є: діоксид вуглецю (С02), метан (СН4), закис азоту (N20), гідрофторвуглеводи (ГФВ), перфторвуглеводи (ПФВ) і гексафторид сірки (SF6).

Аналогічні висновки слідує з Директиви №2008/1/ЕС Європейського Парламенту та Ради "Про комплексне запобігання та контроль забруднень", адресованої державам - членам ЄС, яка містить примірний перелік забруднюючих речовин, для яких встановлюють граничні величини викидів, серед яких "метану" також немає.

"Метан" також не визнаний речовиною, що руйнує озоновий шар (Монреальський протокол про речовини, що руйнують озоновий шар, що набув чинності для України з 29.06.1990.

Відповідно до Порядку організації та проведення моніторингу в галузі охорони атмосферного повітря, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.1999 за №343, "метан" не відноситься до списків забруднюючих речовин, і моніторинг за "метаном" ні на загальнодержавному, ні на регіональному рівні не проводиться.

Виключно парниковим газом "метан" визначений також Методичними рекомендаціями щодо підготовки методик для інвентаризації викидів парникових газів від антропогенних джерел, затверджених наказом Національного агентства екологічних інвестицій України від 05.10.2009 за №73, Методикою розрахунку викидів забруднюючих речовин та парникових газів у повітря від використання палива на побутові потреби в домогосподарствах, затвердженою наказом Держкомстату України від 22.04.2011 за №98, Методикою розрахунку викидів забруднюючих речовин та парникових газів у повітря від транспортних засобів, затвердженою наказом Держкомстату України від 13.11.2008 за № 452.

Щодо "Інструкції про порядок та критерії взяття на державний облік об'єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров'я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря", затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 10.05.2002 за № 177, відповідно до додатку 1 якої встановлено порогове значення викидів метану у атмосферне повітря - 10 т/рік на одне стаціонарне джерело викидів, то вона стосується саме визначення критеріїв взяття на державний облік об'єктів у залежності від видів і обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря із стаціонарних джерел. Розроблена вона на виконання статті 31 Закону України "Про атмосферне повітря". Проте цією Інструкцією не визначено переліку забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню відповідно до статті 11 вказаного Закону.

За змістом пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Термін (поняття) "забруднюючі речовини" визначається Законом України "Про охорону атмосферного повітря" за №2707-ХІІ від 16.10.1992. Згідно статті 31 вказаного Закону, державний облік у галузі охорони атмосферного повітря здійснюється за єдиною системою у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 31 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1655 від 13.12.2001 "Про затвердження Порядку ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря". Відповідно до абзацу 3 пункту 5 цієї Постанови даний Порядок встановлює, що форми і строки надання первинної, звітної документації, матеріалів інвентаризації затверджуються Мінприроди за погодженням з Держстатом, а форми державної статистичної звітності в галузі охорони атмосферного повітря - Держстатом за погодженням з Мінприроди.

Держстат, після погодження з Мінприроди, видав наказ (який був чинний у період, що перевірявся) №396 від 20.10.2008 "Про затвердження Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень про охорону атмосферного повітря №2-ТП (повітря) "Звіт про охорону атмосферного повітря" (річна) та №2-ТП (повітря) "Звіт про охорону атмосферного повітря" (квартальна)", у котрій виклав класифікацію викидів, що підлягають державним спостереженням. А саме усі викиди, які підлягають обліку розділені на такі дві групи як забруднюючі речовини і парникові гази.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не надав будь-яких доказів не виконання позивачем обов'язку щодо звітування про усі викиди в атмосферне повітря згідно Інструкції, щодо заповнення форм державних статистичних спостережень про охорону атмосферного повітря №2-ТП (повітря) Звіт про охорону атмосферного повітря (річна) та №2-ТП (повітря) Звіт про охорону атмосферного повітря (квартальна), затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 20.10.2008 за №396.

Таким чином, викиди в атмосферне повітря чітко диференціюються на такі дві складові як забруднюючі речовини, які підлягають оподаткуванню згідно статті 243 ПК України, і парникові гази.

Посилання відповідача на наказ Міністерства екології та природних ресурсів України №104 від 14.03.2002 "Про затвердження переліку речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів" і за викиди яких справляється збір" (далі по тексту також - Наказ №104), суд вважає безпідставним, оскільки зазначений наказ, зокрема, встановлює перелік «Твердих речовин» та «Вуглеводнів», але не забруднюючих речовин, що є вуглеводнями; перелік речовин у цьому Наказі встановлений не з метою справляння екологічного податку; терміни, наведені у цьому Наказі протирічать термінам, встановленим міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а саме Кіотському протоколу.

Таким чином, викиди в атмосферне повітря чітко диференціюються на такі дві складові як забруднюючі речовини, які підлягають оподаткуванню згідно зі ст.243 ПК України, і парникові гази.

При цьому, положення розділу VІІ "Екологічний податок" ПК України, зокрема, ст.243 ПК України встановлює відповідні ставки податку за викиди в атмосферне повітря саме забруднюючих речовин, перелік яких є вичерпним, серед яких є і "вуглеводні".

Беззаперечними є доводи представників відповідача про те, що "метан", як основа природного газу, є однією із речовин, які входять до "вуглеводнів".

Однак, ПК України не містить правового визначення і регулювання правовідносин щодо справлення екологічного податку за викид в атмосферне повітря окремої складової елементу чи речовини забруднюючої речовини.

У зв'язку із вказаним, суд вважає, що посадові особи відповідача у спірних правовідносинах необґрунтовано розширили зміст Наказу №104 та поширили його на статтю 243 ПК України.

Разом з тим, ПК України не містить правового визначення і регулювання правовідносин щодо справлення екологічного податку за викид в атмосферне повітря окремої складової елементу чи речовини забруднюючої речовини, тому відповідач у спірних правовідносинах необґрунтовано розширив зміст Наказу №104 та поширили його на ст. 243 ПК України.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що "метан" є парниковим газом, який не відноситься до забруднюючих речовин та відповідно до чинного законодавства викиди метану не нормуються і не підлягають оподаткуванню згідно зі ст.243 ПК України.

Щодо доводів позивача і заперечень відповідача про те, чи весь обсяг фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат газу є реальним витоком або безпосереднім скиданням газу в атмосферне повітря, суд зазначає.

У спірних правовідносинах суд застосовує Кодекс газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 за №2494 (далі по тексту також - Кодексу газорозподільних систем).

Пунктами 1, 4 глави 6 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що з урахуванням специфіки переміщення природного газу газорозподільною системою, що пов'язана з умовною нормативною герметичністю газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, інших приладів та обладнання (тобто стан, за якого можливий витік газу, що не може бути зафіксований органолептичним методом) та витоками газу під час технічного огляду чи обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, устаткування, Оператор ГРМ укладає договір (договори) на закупівлю природного газу для покриття об'ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності.

Об'єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу ХІI цього Кодексу та розраховується як різниця між об'ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об'ємом (обсягом) природного газу який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

За змістом пунктів 1-3 глави 1 розділу ХІІ Кодексу газорозподільних систем балансування об'ємів (обсягів) природного газу, що подається в газорозподільну систему та розподіляється і передається з ГРМ за певний період, забезпечується Оператором ГРМ та включає фізичне і комерційне балансування ГРМ.

Фізичне балансування ГРМ є комплексом технічних і технологічних заходів, які вживаються Оператором ГРМ для утримання тиску природного газу в ГРМ на рівні, необхідному для безпечного й ефективного розподілу природного газу. Головною метою фізичного балансування є врівноваження кількості газу, що подається в ГРМ, з кількістю газу, що розподіляється та передається з ГРМ.

Комерційним балансуванням ГРМ є встановлення на підставі документально оформлених даних відповідності між фактичним об'ємом (обсягом) надходження природного газу в ГРМ за відповідний період та фактичним об'ємом (обсягом) розподіленого і переданого за цей період природного газу з ГРМ з урахуванням об'єму (обсягу) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ, понесених Оператором ГРМ протягом цього періоду, зокрема для забезпечення фізичного балансування.

Перевищення об'єму (обсягу) розподіленого і переданого природного газу з ГРМ та фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат газу в ГРМ за відповідний період над його надходженням в ГРМ, що є негативним дисбалансом, - не допускається.

Порядок визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах регламентується наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №737 від 23.11.2011 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах" (далі по тексту також - Порядок №737).

За змістом пункту 1.1 Порядку №737 річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах розраховуються відповідно до ОСОБА_1 визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 за №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за №570/7891, ОСОБА_1 визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 за №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за №571/7892, та ОСОБА_1 визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за №1224/8545.

Відповідно до пунктів 1.2-1.4 Порядку №737 газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками, зазначеними в підпункті 1.1 пункту 1 цього наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

На підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Затверджені розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу є максимально допустимими для певного року.

Таким чином, річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу у спірних відносинах складається з :

- виробничо-технологічних (нормативних) втрат;

- виробничо-технологічних витрат;

- втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов.

Суд відзначає, що кожний із цих видів втрат і витрат має самостійне визначення, склад, відповідні неоднорідні структури статей витрат і втрат за переліком елементів газорозподільної мережі, а також окремі ОСОБА_1 їх визначення та розрахунку.

В той час, як відповідач в акті перевірки від 25.09.2018, незважаючи на неоднорідність структури статей таких витрати і втрати, ототожнив їх в єдине ціле та в цілому визначив їх як "граничний витік газу" в атмосферне повітря, виходячи із загального обсягу придбаного позивачем газу для таких потреб.

Наказом Міністерства палива та енергетики України "Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами" від 30 травня 2003 року N 264, затверджені методики визначення граничних витрат та втрат природного газу, але вони стосуються не визначення фактичних викидів природного газу в повітря, а всіх технологічних витрат та втрат, при цьому - граничних, не фактичних, серед яких саме викиди природного газу окремо не виділяються. Методики не стосуються визначення фактичних викидів природного газу в атмосферне повітря.

Викиди в атмосферне повітря можливі на газорегуляторних пунктах, де у виключних критичних випадках необхідності зниження тиску в мережах, відбувається викид природного газу у повітря.

Методикою, за допомогою якої розраховуються нормативні втрати і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах є ОСОБА_1 визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 за №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за №1224/8545 (далі по тексту також - ОСОБА_1 №595).

За змістом пункту 1 ОСОБА_1 №595 ця ОСОБА_1 призначена для розрахунків питомих втрат газу в разі неприведення до стандартних умов результатів вимірювання об'ємів газу низького тиску, які вимірюються лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів при зміні тиску та/або температури газу.

Розрахунки питомих втрат газу здійснюються за допомогою коефіцієнтів коригування показів лічильників.

Питомі втрати газу визначаються підприємствами з газопостачання та газифікації розрахунковим шляхом самостійно згідно з даною Методикою і включаються до собівартості транспортування газу цих підприємств.

Пунктом 5 ОСОБА_1 №595 визначається порядок використання коефіцієнтів коригування показів лічильника, значення якого залежить від фактичного розміщення лічильника (зовні приміщення, у неопалюваному приміщенні, в опалюваному приміщенні), а також від відстані місця виходу газопроводу із землі або від місця входу газопроводу в опалюване приміщення до вхідного штуцера лічильника. Відстань вимірюється уздовж труби газопроводу незалежно від її діаметра та наявності на ній додаткових елементів (ізолюючого фланця, вимикального пристрою тощо).

Пунктами 6.1 і 6.2 ОСОБА_1 №595 визначаються формули розрахунку втрат газу:

- об'єм газу за показами лічильника, який приведено до стандартних умов (V);

- питома втрата газу за визначений розрахунковий період (місяць) для кожного лічильника (V).

За змістом пункту 6.3 ОСОБА_1 №595 загальні питомі втрати газу за певний період (місяць, квартал, рік) визначаються як алгебраїчна сума питомих втрат газу наявних лічильників у споживачів, яким надаються послуги підприємством з газопостачання та газифікації.

ОСОБА_1 №595 свідчать, що втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об'єму газу до стандартних умов взагалі за своїм визначенням і природою не є і не можуть бути скиданням (викидом) чи витоком природного газу в атмосферне повітря.

В свою чергу, такі витрати об'єктивно виникають в разі неприведення до стандартних умов результатів вимірювання об'ємів газу низького тиску, які вимірюються лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів при зміні тиску та/або температури газу.

відповідач в акті перевірки взагалі не врахував положення ОСОБА_1 №595, яка є складовою Порядку №737, який застосований перевіряючими.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави вважати, що не весь об'єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за спірний період є таким об'ємом газу, який безпосередньо реально витік чи безпосередньо скинутий оператором газорозподільної мережі в атмосферне повітря.

Посадові особи Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби при здійсненні перевірки не провели розрахунки по виокремленню таких втрат і витрат газу від іншого обсягу, який в силу проведення відповідних технологічних, регламентних робіт з експлуатації і утримання газорозподільних мереж при транспортуванні газу до кінцевого споживача безпосередньо скидався в атмосферу.

Включення відповідачем у власний розрахунок донарахованого екологічного податку із загального обсягу газу, придбаного позивачем для виробничо-технічних витрат і нормативних втрат природного газу та покриття обсягів негативного місячного небалансу газу, об'єму газу, який не міг бути скинутий в атмосферу, на переконання суду, є протиправним.

Відповідно до ст.31 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.4 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" та з метою удосконалення розробки екологічних нормативів, наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10 лютого 1995 року №7 затверджено Інструкцію про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві (далі Інструкція).

П.1.1. цієї Інструкції містить методичні вказівки щодо: змісту та оформленню необхідних документів для створення звіту; інвентаризації викидів забруднюючих речовин, які утворюються на підприємстві з урахуванням технологічного процесу та його особливостей.

У п.1.2 Інструкції узагальнені та викладені основні вимоги до: порядку проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин і представлення її в Мінприроди, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища; оформлення звіту по проведенню інвентаризації викидів забруднюючих речовин..

Відповідно до п.1.7. Інструкції, при інвентаризації викидів забруднюючих речовин використовуються матеріали: прямих методів вимірів, які основуються на проведенні безпосередніх інструментальних вимірів; розрахункових методів; матеріали технологічного регламенту та проектних показників.

У необхідних випадках для розрахунку кількісних характеристик викидів повинні застосовуватись галузеві методики, затверджені Мінприроди.

Разом з тим, під час проведеної перевірки встановити фактичний обсяг такого викиду, провести його інвентаризацію не виявлялось можливим, оскільки відповідно до пункту 1.7 про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, і для цього не існує галузевих методик, затверджених Мінприроди, а розрахункові методи не дають можливості встановити фактичний обсяг викидів.

Методика визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджена наказом Мінпаливенерго від 30 травня 2003 р. № 264 дає можливість визначити граничні обсяги втрат та умовну розрахункову величину втрат залежно від технічних характеристик газопроводу, але не дає можливість визначити фактичні втрати, зокрема, ті з них, які стали саме викидами в атмосферне повітря.

Метрологічні втрати на приладах обліку, які не є викидами в атмосферне повітря - є комерційними втратами. Так, на побутових лічильниках газу споживачів, відповідно до чинного в Україні ДСТУ 3336-96 «Лічильники газу побутові. Загальні технічні вимоги», внаслідок похибок вимірювання може «втрачатись» від 1,5% (на нових лічильниках) до 6 % від спожитого газу - через кілька років експлуатації приладу. При цьому природний газ фактично не викидається у повітря, але кількість зафіксованого лічильниками природного газу може бути меншою за кількість фактично спожитого природного газу внаслідок похибки вимірювання.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави вважати, що не весь об'єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за спірний період є таким об'ємом газу, який безпосередньо реально потрапив чи міг потрапити (витік) чи безпосередньо скинутий оператором газорозподільної мережі в атмосферне повітря.

В акті перевірки №138/28-10-48-07/05395598 від 25.09.2018 року відповідачем не зазначено, по якому конкретно стаціонарному джерелу викидів забруднюючих речовин занижено екологічний податок, до якої саме податкової декларації екологічного податку не вірно складені розрахунки за фактичні обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, що належать позивачу.

Разом з тим, відповідач не провів розрахунки по виокремленню таких втрат і витрат газу від іншого обсягу, який в силу проведення відповідних технологічних, регламентних робіт з експлуатації і утримання газорозподільних мереж при транспортуванні газу до кінцевого споживача безпосередньо скидався в атмосферу, що унеможливлює розмежування таких витрат і втрат для цілей оподаткування екологічним податком.

Включення відповідачем у власний розрахунок донарахованого екологічного податку із загального обсягу газу, придбаного позивачем для виробничо-технічних витрат і нормативних втрат природного газу та покриття обсягів негативного місячного небалансу газу, об'єму газу, який не міг бути скинутий в атмосферу, на переконання суду, є протиправним.

Таким чином, суд вважає безпідставними доводи представників відповідача про викиди в атмосферне повітря стаціонарним джерелом забруднення підприємством позивача всього об'єму (обсягу) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу, облікованих позивачем в 2016 році і першому півріччі 2017 року.

Виокремлення, розмежування таких витрат і втрат в судовому засіданні при розгляді справи за відповідною структурою статей витрат і втрат, в тому числі за переліком елементів газорозподільної мережі, не входить до компетенції суду при вирішенні по суті даного спору.

Обов'язок щодо адміністрування екологічного податку, а також точного і вірного його розрахунку у випадку несплати такого податкового зобов'язання, покладений виключно на орган контролю - Державну фіскальну службу України та його територіальні підрозділи.

Суд враховує те, що позивачем під час перевірки представникам відповідача були надані документи щодо нарахування та сплати екологічного податку за 2016 рік та І півріччя 2017 року, а саме: копію договору №ХМ-ВТВ-02-2016-52/17 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2015 та додаткової угоди№1 до цього Договору, копія додаткової угоди №2 до Договору купівлі-продажу природного газу №ХМ-ВТВ-02-2016-52/17 від 25.02.2016, копія додаткової угоди №3 до Договору купівлі-продажу природного газу№ХМ-ВТВ-02-2016-52/17 від 25.03.2016, копія додаткової угоди №4 до Договору купівлі-продажу природного газу№ХМ-ВТВ-02-2016-52/17 від 26.09.2016, копія додаткової угоди №5 до Договору купівлі-продажу природного газу №ХМ-ВТВ-02-2016-52/17 від 25.11.2016, копія додаткової угоди №6 до Договору купівлі-продажу природного газу №ХМ-ВТВ-02-2016-52/17 від 31.12.2016; копію договору №ХМ-ВТВ-02-2017-130 купівлі-продажу природного газу від 26.12.2016 року та копія додаткової угоди №1 до Договору купівлі- продажу природного газу № ХМ-ВТВ-02-2017-130 від 24.02.2017 року, копія додаткової угоди №2 до Договору купівлі-продажу природного газу № ХМ-ВТВ- 02-2017-130 від 24.03.2017 року; копію договору на транспортування природного газу № 151200715 від 17.12.2015 року; копії актів ПАТ «Укртрансгаз» надання послуг балансування обсягів природного газу за 2016 рік та І півріччя 2017 року; копії актів TOB «РГК ТРЕЙДІНГ» приймання-передачі природного газу за 2016 рік та І півріччя 2017 року; копії паспортів фізико-хімічних показників природного газу за 2016 рік та І півріччя 2017 року; копії Податкових декларацій екологічного податку за І, II, III, IV квартали 2016 року та І, II квартал 2017 року; оборотно-сальдові відомості по рахунку 6415 «Розрахунки по інших податках» в частині екологічного податку за І, II, III, IV квартали 2016 року та І, II квартал 2017 року; копію звіту про охорону атмосферного повітря за 2016 рік (№2-ТП (повітря)); копії дозволів №-26/1, №-240/19, №-30/5, №-11/5, №-76/7, №-77/8, №-1/1, №-37/5, №-52/1, №-60/13, №-15/6, №-124/15, №-18/2, №-24/4, №-669, №-36, №-51, №-70, №-1, №-106, №-107, №-28, №-42 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; копії платіжних доручень про сплату екологічного податку за 2016 рік та І півріччя 2017 року.

Вказане свідчить, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення № від 10.10.2018 року прийнято необґрунтовано, без урахування усіх обставин, які мають значення для його прийняття, тому таке оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно протиправності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 10.10.2018, яким було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції на суму 510,00 грн., суд враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що підставою для винесення вказаного податкового повідомлення-рішення слугувало ненадання позивачем документів про втрати природного газу, а саме: акти - розрахунки виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат природного газу за перевіряємий період та розрахунки на основі яких складено акти; розрахунки витрат, які проведено відповідно до ОСОБА_1 визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами від 30.05.2003 року №264, а саме: документальне підтвердження виробничо-технологічних витрат газу; розрахунки витрат, які проведені відповідно до ОСОБА_1 визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами від 30.05.2003 року №264, а саме: документальне підтвердження виробничо-технологічних витрат газу для забезпечення зниження надлишкового тиску в газопроводах до мінімального; на регулювання та настроювання газового обладнання, приладів квартир житлових будинків та подібних об'єктів...; на проведення регулювання та настроювання ГРП; звіти 4-НКРЕ-ГАЗ «Звіт про ліцензовану діяльність суб'єктів господарської діяльності з транспортування, зберігання, розподілу природного газу та його постачальників за регульованим тарифом.

У зв'язку з ненаданням позивачем вищевказаних документів відповідачем складено акт № 226/28-10-48-13 від 18.09.2018 року про ненадання посадовими особами "Хмельницгаз" документів, що підтверджують показники податкової звітності.

Разом з тим, ПАТ "Хмельницькгаз" листом від 01.08.2018 надало свої пояснення щодо того, що витребовувані документи відсутні, оскільки відсутня необхідність їх оформлення з огляду на те, що відповідно до пункту 4 глави 6 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НРКЕКП від 30.09.2015 № 2494, об'єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу (далі - ВТВ) за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об'ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об'ємом (обсягом) природного газу, який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Щодо звіту 4-НКРЕ-ГАЗ "Звіт про ліцензовану діяльність суб'єктів господарської діяльності з транспортування, зберігання, розподілу природного газу та його постачальників за регульованим тарифом", то чинними нормативно-правовими актами не передбачено обов'язку товариства оформляти та подавати такий звіт.

Так, у відповідності до ст. 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України: цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим органів місцевого самоврядування з питань місцевих полатав та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Нормами ст. 5 ПК України визначено, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

В той же час, ані Положення про порядок обліку обсягів розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, затверджене наказом Міністерства палива та енергетики України від 25.02.2004 №112, ані ОСОБА_1 визначення питомих втрат та виробничо- технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, посилання на які міститься в запиті, не підпадає під визначення податкового законодавства з огляду на норми ст.ст. 3, 5 ПК України, що дозволяє зробити висновок про безпідставність вимог відповідача про надання документів у відповідності до пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України, оскільки контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, повязану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Водночас, аналіз п. 44.6 ст. 44 ПК України дає підстави для висновку, що обов'язок платника податків надати документи до перевірки, а також дія вказаної норми поширюються на первинні документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, в той час як відповідач допустив розширене тлумачення вказаної норми та застосував до позивача штраф да неподання документів, які не є документами, що підтверджують показники, відображені товариством у податковій звітності та взагалі останніми не складалися.

Крім того, суд погоджується з доводами представника позивача, що відповідно до п. 2 Наказу № 264 застосування ОСОБА_1 є обов'язковим для підприємств з газопостачання та газифікації НАК "Нафтогаз України", однак ПАТ "Хмельнипькгаз" не є структурним підрозділом НАК "Нафтогаз України", а отже не відноситься до вказаного кола суб'єктів господарювання.

Також з 01.10.2015 введено в дію Закон України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015. На виконання вищевказаного Закону затверджено Кодекс газорозподільних систем (постанова НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015), п. 4 глави 6 розділу III якого врегульовано питання визначення обсягу фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу, а не на підставі наказів Міністерства палива та енергетики, на які посилається відповідач.

Суд приймає до уваги і ту обставину, що відповідно до ліцензії, виданої НКРЕКП, ПАТ "Хмельницькгаз" здійснює виключно розподіл природного газу.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу": розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу; транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і повязана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Тобто, транспортування природного газу не включає в себе розподіл, в той час як ОСОБА_1, затверджена наказом Мінпаливенерго № 264 від 30.05.2003 стосується визначення питомих виробничо-технологічних втрат та визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування.

За таких обставин, суд погоджується з доводами представника позивача, що документи, на які посилається відповідач та які не були надані позивачем під час перевірки, не є первинними документами в розумінні ПК України та підставою для нарахування екологічного податку, а сам факт не складання позивачем таких документів не вказує на порушення вимог п. 44.6 ст. 44 ПК України.

Податковим органом не доведено складу правопорушення, за яке застосований штраф, зокрема, не доведений факт ненадання позивачем під час перевірки конкретних первинних документів податкового та бухгалтерського обліку, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 06 березня 2018 року по справі №820/737/16 є підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_2 від 10.10.2018 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 10.10.2018 року, а тому адміністративний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" необхідно задовольнити.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 45356,32 грн. В зв'язку з задоволенням позовних вимог, на користь позивача необхідно присудити 45356,32 грн. судових витрат.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 10.10.2018 року.

Присудити на користь позивача - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" судові витрати (судовий збір) в сумі 45356,32 грн. ( сорок п'ять тисяч триста п'ятдесят шість грн. 32 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (пр. Миру, 41, м.Хмельницький, Хмельницька область, , код ЄДРПОУ - 05395598)
Відповідач:Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (вул. Дегтярівська, 11 г, м.Київ, 04119 , код ЄДРПОУ - 39440996)

Головуючий суддя ОСОБА_2