Справа № 2040/7672/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 р.Справа № 2040/7672/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С,

представник відповідача Богуцька В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків по справі № 2040/7672/18

за позовом ОСОБА_2

до Міністерства юстиції України

про визнання незаконними та протиправними дій і бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив суд: визнати незаконними та протиправними дії та бездіяльність Міністерства юстиції України в частині порушень ст. 40 Конституції України та законодавства про звернення громадян в частині не розгляду поданих ОСОБА_2 заяв та скарг, і не надання обґрунтованої відповіді; зобов'язати Міністерство юстиції України розглянути подані ОСОБА_2 заяву від 07.06.2018 року та скарги від 19.07.2018, 10.08.2018, та надати обґрунтовану відповідь, надіславши замовленим листом на адресу тимчасово проживання ОСОБА_2: АДРЕСА_1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, а саме: Закону України "Про звернення громадян", ст. 19 Конституції України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, справа розглядається за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 07.06.2018 року Міністру юстиції України Петренко П.Д. та Генеральному прокурору України сформовано заву від 07.06.2018 року, в якій заявник просив, зокрема Міністерство юстиції України негайно вирішити питання щодо добровільного виконання рішення суду від 09.08.2017 року по справі № 820/2398/17 в частині нарахування та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності під час проходження служби в ОВС (кримінально - виконавчої служби), вже з урахуванням встановленням у жовтні 2010 року, під час повторного огляду 2 групи інвалідності.

Листом від 06.07.2018 року № 27142/С-13748/16.3.2 за підписом в.о. Державного секретаря, керівника Секретаріату Державного секретаря Міністерства ОСОБА_5 надано відповідь на заяву ОСОБА_2 від 07.06.2018 року.

Так, у вказаному листі зазначено, що з метою виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2017 року заяву ОСОБА_2 надіслано на розгляд комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України та інформування Міністерства юстиції України.

Також, 10.08.2018 року ОСОБА_2 звернувся, зокрема, до Міністерства юстиції України із скаргою, в якій просив:

- провести службову перевірку щодо незаконних і протиправних дій з боку керівництва МЮ України та департаменту ДВС МІО України, які самоусунулись до виконання контролю за діяльністю своїх підлеглих, які систематично порушують законодавство України, не виконують рішення суду по справі № 820/2398/17, яке набрало чинності, тим самим порушуючи права ОСОБА_2, а головне визначити доцільність їх перебування на керівних посадах, так-як їх протиправні дії підриваю довіру суспільства до державної інституції, і становлять особливу суспільну небезпеку, загрожуючи національній безпеці держави, порушуючи конституційні права та законні інтереси громадян України, і штовхаючи їх на неправомірні дії;

- вирішити питання щодо притягнення до відповідальності головної Державного виконавця ДДВС МЮ України ОСОБА_10, який щорічно отримує винагорду від 200000 до 3000000 за виконання своїх обов'язків, систематично порушуючи законодавства, і у випадку ОСОБА_2 його законні права на отримання одноразової грошової допомоги, шляхом державного примусу виконувати рішення національного суду;

- виріши питання щодо поновлення прав ОСОБА_2 в частині отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з настанням інвалідності під чи походження служби із ОВС ще у 2010 році, враховуючи компенсацію за несвоєчасну виплату, а також нарешті виконати рішення суду від 09.08.2017 року;

- вирішити питання щодо притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб Міністерства юстиції України, які маючи рішення суду по справі № 820/2398/17, і це підтверджується апеляційними га касаційними оскарженнями умисно не виконували його протягом року, що є злочином за осанками ст. 382 КК України;

- вирішити питання щодо надання обґрунтованої відповіді на скаргу ОСОБА_2, із обов'язковим зазначенням, які були проведені заходи, як щодо відновлення прав ОСОБА_2 і покарання винних осіб, так і, які були проведені профілактичні заходи, з метою попередження на недопущення скоєння чиновниками, які перебувають на державній службі правопорушень, а головне порушень прав громадян, які утримують за рахунок податків і зборів.

Листом від 07.09.2018 року № 3244/С-18071/20.1 Міністерством юстиції України надано відповідь, в якій заявника повідомлено, що на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 № 820/2398/17 про зобов'язання Міністерство юстиції України нарахувати і виплатити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_2) одноразову грошову допомогу у зв'язку з настанням інвалідності під час проходження служби в ОВС, відповідно до ст.23 Закону України "Про міліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707.

Державним виконавцем 23.07.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Оскільки питання нарахування і виплати одноразової грошової допомоги відноситься до компетенції Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України копію цієї постанови надіслано також до вказаного Департаменту.

За інформацією Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України призначення і виплата одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється Міжрегіональними управліннями з питань виконання кримінальних покарань та пробацїї Міністерства юстиції, а також комісією з ліквідації Державної пенітенціарної служби України.

Разом з тим, вказаним Департаментом повідомлено, що для виконання рішення вказаного вище суду та для виплати одноразової грошової допомоги необхідно замінити сторону виконавчого провадження з Міністерства юстиції України на комісію з ліквідації Державної пенітенціарної служби України, яка на сьогодні проводить виплати одноразової допомоги у разі загиблій чи втрати працездатності особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

На теперішній час вирішується питання щодо направлення до суду матеріалів про заміну сторони виконавчого провадження.

Також проінформовано скаржника, що підстави для притягнення державного виконавця до відповідальності в зв'язку з скасуванням повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання, а також проведення службової перевірки відсутні. Подальше виконання рішення суду залишено на контролі у Міністерстві юстиції України.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що Міністерством юстиції України допущена протиправна бездіяльність, що виявилась у наданні позивачу формальних відповідей та не по суті заявлених питань, сформованих в заяві від 07.06.2018 року та скарзі від 10.08.2018 року, без з'ясування всіх дійсних обставин справи, що суперечить вимогам Закону України "Про звернення громадян", що в свою чергу вказує на невиконання відповідачем дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на нього обов'язків, наслідком чого є негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача. Міністерством юстиції України не надано відповіді на скаргу ОСОБА_2 від 19.07.2018 року, тобто жодних активних дій по відношенню до розгляду скарги ОСОБА_2 від 19.07.2018 року не вчинялось. Відповідачем до суду не надано доказів на спростування вказаних обставин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 40 Конституції України, кожному гарантовано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України "Про звернення громадян".

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В силу положень статті 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які - небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Таким чином, у вищезазначеній нормі права законодавець чітко закріпив за розпорядниками інформації необхідність надання саме повної запитуваної інформації.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про звернення громадян", скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Отже, з системного налізу вищезазначених норм права випливає, що законодавцем на суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо уважного розгляду звернень громадян, розглядаючи їх по суті та вживати заходи для об'єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з'ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству.

Безпосередні виконавці при здійсненні перевірок за зверненнями обов'язково спілкуються з їх авторами, з'ясовують усі порушені питання та обставини, детально вникають в їх суть, вживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах своєї компетенції відповідно до чинного законодавства.

Водночас, за результатом розгляду звернення громадян по суті кожного заявленого питання, суб'єкт владних повноважень обтяжений обов'язком надати мотивований висновок (відповідь) , який має містити в собі об'єктивний аналіз усіх зібраних матеріалів і повинен відповідати порядку його складання.

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

Отже, звернення громадян вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

Дослідивши зміст відповідей Міністерства юстиції України на заяву ОСОБА_2 від 07.06.2018 року та скаргу від 10.08.2018 року, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що вказані відповіді носять лише формальний характер, відповідачем не надано обґрунтованих відповідей на кожне поставлене заявником питання з посиланням на відповідні нормативно - правові акти, та, відповідно, не розглянуто по суті питання, з якими ОСОБА_2 звернувся до Міністерства юстиції України.

При цьому, питання, які порушені заявником в заяві від 07.06.2018 року безпосередньо стосуються процедури добровільного виконання саме Міністерством юстиції України, як боржником та стороною по справі № 820/2398/17 вимог суду по вказаній справі.

Колегія суддів також вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про неправомірність переадресації Міністерством юстиції України заяви ОСОБА_2 від 07.06.2018 року на розгляд до комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України та інформування Міністерства юстиції України, оскільки, законодавцем чітко унормовано обов`язок суб'єкта владних повноважень, до якого адресовано звернення громадянина, розглянути таке звернення та надати обґрунтовану відповідь у межах повноважень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2017 року по справі № 820/3698/17 зазначено, що інших правонаступників Державної пенітенціарної служби України, крім Міністерства юстиції України, не визначено.

Суд апеляційної інстанції вважає хибними доводи апелянта про те, що Міністерством юстиції України здійснюється фінансування видатків комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України та інформування Міністерства юстиції України, оскільки, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2017 року по справі № 820/3698/17 зобов'язано саме Міністерство юстиції України нарахувати і виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, що і було предметом заяви ОСОБА_2 від 07.06.2018 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Міністерством юстиції України допущена протиправна бездіяльність, що виявилась у наданні позивачу формальних відповідей та не по суті заявлених питань, сформованих в заяві від 07.06.2018 року та скарзі від 10.08.2018 року, без з'ясування всіх дійсних обставин справи, що суперечить вимогам Закону України "Про звернення громадян", що в свою чергу вказує на невиконання відповідачем дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на нього обов'язків, наслідком чого є негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача.

З приводу позовних вимог стосовно визнання бездіяльності щодо ненадання відповіді Міністерством юстиції України на скаргу ОСОБА_2 від 19.07.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 19.07.2018 року на офіційні електронні скриньки Міністерства юстиції України ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено скаргу, в якій скаржик просив:

- терміново усунути порушення прав ОСОБА_2, надіславши відповідь на скаргу на поштову адресу для кореспонденції: АДРЕСА_1;

- притягнути до відповідальності винних осіб, які порушили права ОСОБА_2, а саме державного секретаря МЮ України ОСОБА_5 та чиновників Департаменту державної виконавчої служби, які незаконно відмовити у відкритті виконавчого провадження, що підтверджується рішенням суду, та у порушення термінів розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження досі не винесли постанови про відкриття виконавчого провадження, що підтверджує єдиний реєстр виконавчого провадження;

- надати відповідь щодо виконання рішення суду по справі № 820/2398/17 щодо розгляду звернення ОСОБА_2 про надання одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності під час проходження служби в КВС;

- надати відповідь щодо покарання посадової особи, яка отримала рішення апеляційного суду, і умисно не виконувала вимоги, які визначенні в рішенні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно спростував твердження відповідача про те, що до Міністерства юстиції України не надходила скарга ОСОБА_2 від 19.07.2018 року, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вказаних обставин, відповідач надав довідку від 18.10.2018 року № 687-15.1.2-18 за підписом в.о. директора Департаменту комунікації документообігу та контролю ОСОБА_6, в якій зазначається, що за результатом пошуку документів у системі електронного документообігу «Megapolis.DocNet» та електронному журналі обліку вихідної кореспонденції Міністерства юстиції України звернення ОСОБА_2 від 19.07.2018 року не значиться.

Проте, жодних належних доказів на підтвердження вказаних обставин надано не було (у т.ч. скріншота вхідної кореспонденції з електронної скриньки Міністерства юстиції України за 19 липня 2018 року, виписки з журналу вхідної кореспонденції, тощо).

Натомість, позивачем залучено до матеріалів справи скріншот електронної скриньки за 19 липня 2018 року, в якому зафіксовано факт направлення звернення, довідки про участь в АТО, копії посвідчення УБД на офіційні електронні скриньки Міністерства юстиції України ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (які зазначені на офіційному сайті Міністерства юстиції України - https://minjust.gov.ua як контакті дані Міністерства юстиції України).

Додатковим доказом на спростування твердження відповідача про неотримання скарги ОСОБА_2 від 19.07.2018 року через електронну скриньку слугує той факт, що за скаргу від 10.08.2018 року позивачем також направлено у т.ч. і на офіційні електронні скриньки Міністерства юстиції України ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1, та Міністерством юстиції отримано скаргу ОСОБА_2 від 10.08.2018 року та сформовано відповідь.

Враховуючи викладене. колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Міністерством юстиції України не надано відповіді на скаргу ОСОБА_2 від 19.07.2018 року, тобто жодних активних дій по відношенню до розгляду скарги ОСОБА_2 від 19.07.2018 року не вчинялось. Відповідачем, в свою чергу, не надано доказів на спростування вказаних обставин.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 року по справі 2040/7672/18 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 року по справі № 2040/7672/18 - залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України..

.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 25.01.2019 року