Справа № 804/4770/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/4770/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну

скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року (головуючий суддя - Захарчук-Борисенко Н.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

третя особа Первинна професійна спілка "Правозахисники країни"

про визнання дій протиправними та стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - Відповідач), третя особа Первинна професійна спілка "Правозахисники країни", в якому просив:

- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по позбавленню (зменшенню) премії в жовтні 2015 року, січні та травні 2017 року, сержанта поліції ОСОБА_1, поліцейського роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на загальну суму 3812 (три тисячі вісімсот дванадцять) гривень 62 копійки;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1, поліцейського роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України премію за жовтень 2016 року, січень та травень 2017 року в загальній сумі 3812 (три тисячі вісімсот дванадцять) гривень 62 копійки;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати по підготовці справи до розгляду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив, що оскільки з наказом начальника Департаменту патрульної поліції про зменшення чи позбавлення премії його не ознайомили, службове розслідування для встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни під час несення служби не проводилось, то дії Відповідача по позбавленню премії ОСОБА_1 в розмірі 3812,62 грн. є протиправними. З наведених підстав просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року справі №804/4770/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа Первинна професійна спілка "Правозахисники країни", про визнання дій протиправними та стягнення заробітної плати - задоволено (а.с. 129-132).

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що Відповідачем не надано доказів на підтвердження дотримання останнім процедури позбавлення Позивача премії.

Відповідач - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 139-145).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, в якому відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що судом першої інстанції не досліджено в повному обсязі обставини справи, зокрема не враховано те, що особі, уповноваженій на прийняття рішення щодо зміни розміру премії поліцейському, стає відомо про наявність відповідних для цього підстав саме під час затвердження списку на преміювання. Відповідно, розмір премії було зменшено Позивачу у відповідності до п. 4.4 Положення про преміювання поліцейських, а саме в тому місяці, в якому стало відомо про порушення (проступок).

В судовому засіданні представник Відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник Позивача та третьої особи в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 проходить службу в Управлінні патрульної поліції в Дніпропетровській області на посаді поліцейського з 16.01.2016 року (наказ Департаменту патрульної поліції від 21.01.2016 року №9 о/с) (а.с. 55).

07 жовтня 2016 року командиром роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області подано рапорт з пропозицією начальнику Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру премії ОСОБА_1 на 500 грн., у зв'язку з неуважністю на службі (а.с. 60).

У травні 2017 року т.в.о. командира №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області подано рапорт з пропозицією начальнику Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру премії ОСОБА_1 на 500 грн., у зв'язку з неприбуттям останнього на заняття зі службової підготовки (а.с. 65).

Наказом Департаменту патрульної поліції від 13.10.2016 року №3440 (а.с. 56) та наказом Департаменту патрульної поліції від 22.02.2017 року №2409 (а.с. 61) встановлено розміри премій працівникам Департаменту патрульної поліції за жовтень 2016 року та травень 2017 року відповідно.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 16.01.2017 року №119 встановлено розміри премій працівникам Департаменту патрульної поліції за січень 2017 року (згідно з додатками) (а.с. 66-68).

Визнання протиправними дій Відповідача щодо зменшення премії Позивача, яке відбулось на підставі наказів від 13.10.2016 року, 16.01.2017 року та 22.02.2017 року, та стягнення невиплаченої премії є предметом судового спору.

Надаючи правову оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII; постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 року №988; наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» від 06.04.2016 №260; наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 14.12.2015 року №60 «Про затвердження Положення про преміювання поліцейських, керівних працівників, спеціалістів, службовців, фахівців, працівників Департаменту патрульної поліції».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Підпунктом 2 п. 4 Постанови №988 надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 14.12.2015 року №60 затверджено Положення про преміювання поліцейських, керівних працівників, спеціалістів, службовців, фахівців, працівників Департаменту патрульної поліції (далі - Положення №60).

Згідно з п. 4.4 Положення №60 поліцейські позбавляються премії в повному обсязі або частково виключно за той календарний місяць, у якому вони допустили порушення (проступок) або стало відомо про порушення (проступок). Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом начальника Департаменту патрульної поліції на підставі поданих за командою до 20 числа кожного місяця списків про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим поліцейським. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього. Забороняється позбавляти премії поліцейських протягом кількох місяців за одне допущене порушення.

З аналізу викладених норм, вбачається, що поліцейського може бути позбавлено премії лише у тому календарному місяці, у якому ним було допущено порушення (проступок) за вмотивованим рапортом начальника відповідного підрозділу; про зменшення премії виноситься відповідний наказ, а якщо наказ про преміювання в місяці вчинення проступку вже був винесений, до такого наказу вносяться відповідні зміни, а розмір премії перераховується в наступному місяці; наказ про зменшення премії доводиться до поліцейського під розписку.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Відповідача по позбавленню (зменшенню) премії, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем не надано доказів на підтвердження дотримання останнім процедури позбавлення Позивача премії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для зменшення премії Позивача у жовтні 2016 року став рапорт від 07.10.2016 року, складений за підсумками несення служби останнім з 06.09.2016 року по 06.10.2016 року (а.с. 60).

Підставою для зменшення премії у травні 2017 року став рапорт від травня 2017 року (а.с. 65).

При цьому, у вказаних рапортах не зазначено, коли саме були вчинені порушення, які стали підставою для зменшення премії Позивачу, у зв'язку з чим, можливість встановити чи було скоєно порушення Позивачем у тому місяці, в якому складено рапорт про зменшення розміру премії останньому - відсутня.

Крім того, матеріали справи не містить доказів того, що Відповідачем від ОСОБА_1 були відібрані пояснення щодо факту можливого вчинення порушення.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що, при позбавленні премії Позивача за жовтень 2016 року, січень та травень 2017 року, Відповідачем не дотримано вимог Положення про преміювання поліцейських, керівних працівників, спеціалістів, службовців, фахівців, працівників Департаменту патрульної поліції, що, у свою чергу, свідчить про протиправність дій останнього.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду про задоволення вимог Позивача про стягнення з Відповідача на свою користь премію, не виплачену за жовтень 2016 року, січень та травень 2017 року в загальній сумі 3812,62 грн.

З огляду на норми чинного законодавча вбачається, що встановлення премії поліцейському є правом керівника органу поліції, і її розмір залежить від особистого внеску поліцейського в загальний результат служби та виплачується в межах фонду преміювання, тобто повноваження керівника Департаменту патрульної поліції в контексті спірних правовідносин є дискреційними.

Крім того, приймаючи до уваги, що преміювання поліцейських здійснюється відповідно до законодавчо визначеного порядку, в даному випадку Позивач був позбавлений премії за жовтень 2016 року, січень та травень 2017 року, тобто премія Позивачеві за вказані місяці не нараховувалась.

Таким чином, суд не може перебирати на себе повноваження Відповідача щодо визначення розміру премії своїм підлеглим, як і не може оцінити розмір вкладу Позивача в результати роботи служби, вимоги про стягнення з відповідача суми 3812,62 грн. (фактично не нарахованої премії) задоволені не можуть бути, як необґрунтовані.

Поряд із зазначеним колегія суддів не погоджується також із висновком суду першої інстанції стосовно задоволення вимоги Позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн., з огляду на наступне.

Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частинами 1-2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

З матеріалів справи встановлено, що правова допомога Позивачу надавалась фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за договором про надання юридичних послуг №04/06-1 від 04.06.2018 року (а.с. 24-25).

Втім, колегія суддів звертає увагу на те, що склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу Позивачем було надано до суду копію договору про надання юридичних послуг (а.с. 24-25), копію квитанції (а.с. 26), копію акту про оплату послуг (а.с. 27), копію розрахунку наданих послуг (а.с. 28) та копію прейскуранту мінімальних ставок (цін) на юридичні послуги ФОП ОСОБА_2 (а.с. 29-30).

Проте Позивачем не було надано документи, що свідчать про фактичне надання фахівцем у галузі права відповідних послуг та їх прийняття Позивачем (акти наданих послуг/виконаних робіт, прийому - передачі послуг тощо), також, відсутні докази відображення фахівцем у галузі права доходів, отриманих від оплати Позивачем відповідних послуг.

Згідно з позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне приведення договорів у відповідність до вимог діючого КАС та доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для задоволення вимоги Позивача про стягнення з Відповідача витрат по підготовці справи до розгляду у розмірі 3000, оскільки такі витрати не підтверджені належними документальними доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, проте зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними письмовими доказами, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, і тому рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у справі №804/4770/18 необхідно скасувати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року в адміністративній справі №804/4770/18 - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України по позбавленню (зменшенню) премії в жовтні 2016 року, січні та травні 2017 року сержанта поліції ОСОБА_1, поліцейського роти №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

В іншій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 23 січня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов