Справа № 241/2425/18
Суддя: Чудопалова С. В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 241/2425/18
Провадження № 2-а/241/11/2019
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)

16.01.2019 року Першотравневий районний суд Донецької області
у складі:
головуючого судді Чудопалова С.В.,
при секретарі Небиліченко Т.В.,
розглянувши адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальону Управління патрульної поліції України лейтенанта поліції Тіоколкіної Олександри Олександрівни про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до нспектора роти № 2 батальону Управління патрульної поліції України лейтенанта поліції Тіоколкіної Олександри Олександрівни про визнаня дії відповідача протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Позовна заява мотивована тим, що 15.11.2018 інспектор роти 2 батальону УПП в Донецькій області Тіоколкіна О.О. винесла постанову серії АР № 878029 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 15.11.2018 о 12-18 годині на автошляху М-14 623 км, в Мангушському районі Донецької області водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та, наближаючись до нерухомого транспортного засобу з увімкненим проблисковим маячком синього кольору, не зменшила швидкість до 40 км на годину, а саме рухалась зі швидкість 63 км на годину, чим порушила п. 3.5 ПДР України.

Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач ОСОБА_2 незаконно розглянула справу на місці зупинки, чим порушила вимоги, встановлені ст.ст. 278, 279 КпАП України, крім того, позбавила її можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КпАП України. А також вважає, що у її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, та відповідач неправильно кваліфікувала її дії за вказаною частиною статті. Тому просила суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала до суду відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі, оскільки постанова є законною і обгрунтованою, а підстав для її скасування немає, також просила розглянути справу у її відсутності.

Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, в силу положень ч.1 ст.77 КАС України позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і запречень.

Згідно зі ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею ст.245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, доводи позивача про те, що відповідачем було розглянуто адміністративну справу всупереч вимогам чинного законодавства відразу на місці зупинки автомобіля в порушення положень ст. 258 КУпАП не можуть бути прийняті судом до уваги через наступне.

Відповідно до положень ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно дост. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно ч. III п. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженоїнаказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті121, статтями121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті123, статтею 124-1, статтями 125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 2.3 рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 передбачено, що у частинах першій, другій статті 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

За нормами КУпАП до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень розгляду у скороченому провадженні не підлягають. Частина третя ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Частина третя ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимогст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

При цьому зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою врегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України і вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 року повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

З огляду на викладене, вбачається, що розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення. Розгляд справи відносно позивача відбувся у порядку, передбаченому законодавством, а саме - після зупинки його автомобіля працівниками поліції.

Доводи позивача щодо порушенням вимог в частині процедури розгляду справи, а саме ігнорування порядку, встановленого ст.ст. 278, 279 КУпАП, та позбавлення її права скористатися своїми правами судом не приймаються до уваги та розцінюються як спосіб захисту позивачем своїх прав, оскільки матеріалами справи не підтверджено даних доводів, а тому суд вважає, що працівником поліції під час винесення постанови відносно ОСОБА_1 була дотримана процедура розгляду справи, роз`яснені її права, суть вчиненого ним правопорушення та їй була надана можливість скористатися своїми законними правами.

Крім того, посилання позивача ОСОБА_1 на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 878029 від 15.11.2015, вбачається, що 15.11.2018 о 12-18 годині на автошляху М-14 623 км, в Мангушському районі Донецької області водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом, наближаючись до нерухомого транспортного засобу з увімкненим проблисковим маячком синього кольору не зменшила швидкість до 40 км на годину, а саме рухалась зі швидкістю 63 км на годину, чим порушила п. 3.5 ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 8). Тоді як відповідно до ч. 2 ст. 122 КпАП України відповідальність настає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України.

Отже, враховуючи, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, то постанова серії ВР № 878029 від 15.11.2018 підлягає скасуванню.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання дій відповідача протиправними, то вона не відповідає нормам діючого законодавства, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено повноважень суду щодо визнання дій посадової особи неправомірними.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме в частині скасування про накладення адмінстративного стягнення, оскільки в діях останньої відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України.

В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки у суду немає повноважень щодо визнання дій посадової особи протиправними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 73-77, 241-246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 7, 33, 122, 222, 245, 247, 251, 268, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальону Управління патрульної поліції України лейтенанта поліції Тіоколкіної Олександри Олександрівни про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.11.2018 серії АР № 878029, складену відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення скасувати.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 21.01.2019.

Суддя С.В. Чудопалова