Справа № 2340/4950/18
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року справа № 2340/4950/18

12 годин 35 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді - Трофімової Л.В., за участі секретаря - Безпалого А.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 2340/4950/18

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) [позивач - не прибув]

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача - не прибув]

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, прийняв рішення.

17.12.2018 ОСОБА_1, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, просить: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області протиправними і зобов'язати відповідача здійснити перерахунок і виплату за період з 01.01.2018 до 31.07.2018 включно раніше призначеного ОСОБА_1 грошового утримання судді у відставці у новому розмірі збільшеному до 23839,86 грн. через збільшення розміру суддівської винагороди працюючого судді з 01.01.2018 у Апеляційному суді Черкаської області.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є суддею Апеляційного суду Черкаської області у відставці. 30.07.2018 Апеляційним судом Черкаської області позивачу надана «довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці» № 82/18-вих/04-39/18, відповідно до якої, станом на 01.01.2018, суддівська винагорода, що враховується під час перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці складає 29073 грн. На підставі отриманої довідки, позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку довічного утримання судді з 01.01.2018. Відповідач листом від 21.09.2018 №1036/Л-10 повідомив позивача, що перерахунок проведено з 01.08.2018 у зв'язку з набранням чинності з 22.07.2018 Законом України від 15.05.2018 №2415-VIII «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав». Перерахунок здійснено відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, яким передбачено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. Позивач у судове засідання не прибув, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

11.01.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву де зазначено, що на думку відповідача позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, оскільки позивач дізнався про порушення своїх прав 03.08.2019 шляхом отримання відповіді від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, а до суду звернувся 17.12.2018. Відповідачем зазначено, що Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає здійснення перерахунку пенсії з першого числа місяця, у якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно (частина 4 статті 45 Закону). Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, перерахунок щомісячного довічного утримання здійснюється з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. Враховуючи, що позивач звернувся із заявою про проведення перерахунку 31.07.2018, позивачу правомірно було проведено перерахунок з 01.08.2018. Представник відповідача у судове засідання не прибув, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем і відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.02.2015 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Позивач неодноразово (а.с.17, 18-19, 20) звертався до відповідача із заявами про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018, виходячи із зміни розміру прожиткового мінімуму, зокрема 31.07.2018 (а.с.221).

Відповідач листами, зокрема від 20.08.2018 № 858/Л-10 та від 21.09.2018 № 1036/Л-10 повідомив позивача, що перерахунок проведено з 01.08.2018 у зв'язку з набранням чинності з 22.07.2018 Законом України від 15.05.2018 №2415-VIII «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав». Розмір довічного грошового утримання судді у відставці - позивача з 01.08.2018 становить 23839,86 грн. (а.с.16).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у перерахунку довічного грошового утримання судді з 01.01.2018 до 31.07.2018, позивач звернувся до суду.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Суд, оцінюючи твердження відповідача щодо пропуску позивачем встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до суду, зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

24.04.2018 у справі №646/6250/17 Верховний Суд з огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013 зробив висновок, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом. Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно частини 4 статті 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до пункту 3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ (далі - Закон № 1774) було встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у сумі 1600 грн. 21.07.2018 у газеті «Голос України» опубліковано Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 № 2415-VІІІ (далі - Закон № 2415), яким внесено зміни до Закону №1774-VІІІ від 06.12.2016, зокрема у абзаці 2 пункту 3 розділу II «прикінцеві та перехідні положення» слово та цифри « 1600 гривень» замінено словами та цифрами «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року». Закон № 2415 набрав чинності з 22.07.2018.

Згідно пункту 24-25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить: 1) з 1 січня 2017 року: а) для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; в) для судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) з 1 січня 2018 року: а) для судді місцевого суду - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. У інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується, зокрема окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом; належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. Згідно частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Оскільки Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII пов'язує здійснення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, у позивача виникли підстави для перерахунку щомісячного грошового утримання для суддів у відставці.

Оскільки з 01.01.2018 посадовий оклад суддів встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1762 грн., то саме з цієї дати зміна грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що Закон №2415 набрав чинності з 22.07.2018, тому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу здійснено з 01.08.2018, оскільки закони не мають зворотної дії у часі, суд зазначає про таке.

Відповідач помилково тлумачить норми Закону №2415 щодо дії закону у часі. Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Закон №2415 набрав чинності з 22.07.2018 та містить застереження щодо зворотної дії у часі правової норми щодо зміни розрахункової величини, з якої обраховується суддівська винагорода, а саме: не з 1600 грн., а з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач має право на перерахування розміру щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2018 з огляду на бюджетне законодавство.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2017 встановлено у сумі 1600 грн.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 встановлено у сумі 1762 грн.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно Кодексу адміністративного судочинства України (частини 1 статті 77) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 59 Висновку Консультативної ради європейських суддів (далі - КРЄС) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи з питання «Правосуддя та суспільство» зазначено, що юридичні поняття та норми можуть бути вичерпно пояснені цитуванням законодавства або судових рішень.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини Shchokin проти України від 14.01.2011, № 23759/03 та № 37943/06 зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (рішення у справі Spacek, s.r.o. проти Чеської Республіки від 09.11.1999, № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави у національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі Beyeler проти Італії від 28.05.2002 № 33202/96).

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки. Суд враховує правову позицію, викладену ЄКПЛ у рішенні у справі Rysovskyy проти України від 20.10.2011, № 29979/04 щодо принципів застосування ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном складовим якого є правомірні очікування. Принцип юридичної визначеності є одним із елементів цінності верховенства права.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі Fedorenko проти України від 01.06.2006, №25921/02 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «на явне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності».

Правомірні очікування позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання у більшому розмірі з 01.01.2018 передбачені чинними нормами законів України та на них поширюється режим «існуючого майна».

Суд зазначає, що законне сподівання позивача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за бюджетним законодавством з 01.01.2018 пов'язане з поширенням дії Закону № 2415 на правовідносини, що виникли до його прийняття, у співвідношенні із зміною Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Надаючи оцінку діям відповідача на відповідність вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає, що відмовляючи позивачеві у здійсненні перерахунку та виплати суми перерахованого довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018 до 31.07.2018 відповідач діяв не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України; з використанням повноваження не з метою, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Судом встановлено, що з серпня 2018 року відповідачем здійснено перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01.01.2018 у сумі 1762 грн. (а.с.229) відповідно до довідки Апеляційного суду Черкаської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30.07.2018 № 82/18-вих./04-39/18 у сумі 23839,86 грн.

Щодо позовних вимог у частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату довічного грошового утримання судді у відставці у новому розмірі збільшеному до 23839,86 грн., суд зазначає про таке.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства не є забезпечення ефективності державного управління, а є гарантування дотримання прав особи та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Позовна вимога про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату довічного грошового утримання судді у відставці у наперед визначеній сумі - 23839,86 грн. є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Пунктом 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, що належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання у таку діяльність є формою втручання у дискреційні повноваження органу виконавчої влади та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд дійшов висновку, що для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 до 31.07.2018, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 у сумі 1762 грн. відповідно до довідки Апеляційного суду Черкаської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30.07.2018 № 82/18-вих./04-39/18.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позивач, позовні вимоги якого задоволено частково, звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-245, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо нездійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 до 31.07.2018 на підставі довідки Апеляційного суду Черкаської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30.07.2018 № 82/18-вих./04-39/18.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, ) здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за період з 01.01.2018 до 31.07.2018 на підставі довідки Апеляційного суду Черкаської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30.07.2018 № 82/18-вих./04-39/18.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5. пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1];

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 22.01.2019.

Суддя Л.В. Трофімова