Справа № 520/11536/18
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 січня 2019 р. № 520/11536/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Зінченко А.В.

при секретарі- Алавердян Е.А.

за участі представників сторін:

позивача - Пивоварова О.М..

відповідача - Зекової С.П., Чуніхіної В.А., Лавріної Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС" (вул. Сумська, буд. 72, м. Харків, 61002, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення - рішення форми: "Р" №3 від 07.12.2018р., яким позивачу донараховано податок на додану вартість в розмірі 725589,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 181397,25 грн., №3 від 07.12.2018р., яким позивачу донараховано податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 391333,00 грн. та застосовано штрафну ( фінансову) санкцію в розмірі 97833,25 коп., форми "Д": №7 від 07.12.2018р.на суму 8249,30 грн., №7 від 07.12.2018р.на суму 687,45 коп., "ПН" №3 від 07.12.2018р. на суму 174027,31 грн., "ПС" №7 від 07.12.2018р.на суму 510,00 грн. та стягнути з ГУ ДФС у Харківській області на користь ТОВ "ІНТЕРЕНЕРДЖХОЛДІНГ ЛЛС" суму сплаченого судового збору в розмірі 28 915,23 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

ГУ ДФС у Харківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.07.2016р. по 30.06.2018р.

23.11.2018 року за результатами перевірки фахівцями ДФС складено акт перевірки №4861/20-40-14-03- 07/38879071.

На підставі вищевказаного акту фахівцями ДФС винесено повідомлення - рішення форми: "Р" №3 від 07.12.2018р., яким позивачу донараховано податок на додану вартість в розмірі 725589,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 181397,25 грн., №3 від 07.12.2018р., яким позивачу донараховано податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 391333,00 грн. та застосовано штрафну ( фінансову) санкцію в розмірі 97833,25 коп., форми "Д": №7 від 07.12.2018р.на суму 8249,30 грн., №7 від 07.12.2018р.на суму 687,45 коп., "ПН" №3 від 07.12.2018р. на суму 174027,31 грн., "ПС" №7 від 07.12.2018р.на суму 510,00 грн.

Щодо порядку визначення та донарахування Відповідачем податкових зобов'язань по податку на прибуток підприємств.

Відповідач зазначає, що підприємством безпідставно не включено до складу доходу вартість товарно - матеріальних цінностей, а саме лузги соняшника, отриманої в процесі переробки насіння соняшника, переданого Виконавцю ТОВ «АКТ ЛТД», за договором про переробку поставляємої Замовником (Позивачем) сировини та не повернутої Виконавцем по закінченню робіт.

Дослідивши надані матеріали справи судом встановлено, що 01.09.2016р. між ТОВ "ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС", (Замовник) та ТОВ «АГРО КЕПІТАЛ ГРУП ЛТД» (Виконавець) укладено договір на переробку соняшника на давальницьких умовах №010916П.

П. 1.1. Договору, встановлено, що їх предметом є «проведення Виконавцем робіт з переробки сировини, що поставляється Замовником, в продукцію, а також виконання робіт з доробки сировини, наданню послуг зі зберігання продукції. Замовник зобов'язується прийняти готову продукцію та оплатити вартість робіт Виконавця».

«П. 3.1 Давальницька сировина поставляється партіями залізничним або автомобільним транспортом на умовах БОР (92100, Луганська область, Троїцький район, с.м.т. Троїцьке, вул. Чкалова, 16 ТОВ «АГРО КЕПІТАЛ ГРУП ЛТД»)».

«П.4.2 Ціна доробки сировини до базових показників зазначається в додаткових угодах до даного договору та включає послуги з сушіння та очистки».

Суд вказує, що саме в рамках вищенаведених умов Договорів, Позивач у період з вересня 2016р. періодично передавав сировину (насіння соняшника), а Виконавець приймав її, переробляв та повертав Замовнику олію соняшникову, та шрот. Зазначена готова продукція вивозилася за рахунок Позивача та в подальшому використовувалася у власній господарській діяльності.

Разом з тим, після переробки сировини у Виконавця залишалися відходи виробництва, а саме лузга соняшникова.

Оскільки зазначені відходи, з урахуванням їх низької вартості та відсутності у Позивача технічних можливостей для їх подальшої переробки, було економічно не доцільним транспортувати на інші підприємства, то Сторонами було прийнято рішення залишати їх у власності та розпорядженні ТОВ «АГРО КЕПІТАЛ ГРУП ЛТД». При цьому останнє буде враховувати їх реальну ринкову вартість при визначенні ціни за надані послуги по зберіганню та сушінню Сировини (насіння соняшникового), яку отримуватиме на переробку від Позивача.

Зазначене рішення знайшло своє вираження у додатковій угоді №1/1 від 01.09.2016р. до договору на переробку соняшника на давальницьких умовах №010916П, де чітко визначено, що відходи виробництва отримані в результаті виконання даного Договору (лузга соняшника) залишаються у власності та розпорядженні Виконавця. Номінальна вартість даних відходів враховується Виконавцем у вартість наданих Замовнику послуг по сушінню та очищенні сировини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження Відповідача щодо не включення Позивачем до складу доходів вартість товарно - матеріальних цінностей, а саме лузги соняшника є безпідставним та таким, що суперечить наявним первинним документам.

Щодо твердження Відповідача про факт документального не підтвердження Позивачем реальності господарських операцій з придбання товарів у ТОВ «АГРОФІРМА «МАЯКИ».

Відповідач посилається на службовий лист ОУ ГУ ДФС у Кіровоградській області №2395/11-28-21-12 від 02.11.2017р. про те, що за результатами виїзду встановлено, що за вказаною адресою розташовується триповерхова нежитлова будівля, в якій надаються в оренду офісні приміщення. Жодних вивісок чи інформаційних табличок, які б вказували на розташування ТОВ «АГРОФІРМА «МАЯКИ» за вказаною адресою встановлено не було.

Тобто, виходячи з вищевикладеного, сам факт відсутності ТОВ «АГРОФІРМА «МАЯКИ» за юридичною адресою, встановлено податківцями лише на підставі відсутності відповідної вивіски чи інформаційної таблички. При цьому жодних правових заходів щодо конкретного проведення, передбачених законом дій по встановленню факту відсутності юридичної особи за юридичною адресою, останніми не проводилось, рівно як і заходів по направленню відповідних відомостей до єдиного державного реєстру юридичних осіб.

В якості додаткового обґрунтування фіктивності угоди, Відповідач наводить той факт, що директор ТОВ «АГРОФІРМА «МАЯКИ» є посадовою особою в інших суб'єктах господарювання.

Однак, чинним законодавством України не передбачено жодних обмежень щодо можливості громадянина працювати одночасно на декількох підприємствах. Єдиною та головною вимогою при цьому є факт офіційного працевлаштування та відповідного оформлення трудових взаємовідносин між працівником та роботодавцем, а також своєчасне нарахування та сплата соціальних внесків до бюджету.

Жодних порушень норм трудового законодавства при працевлаштуванні директора ТОВ «АГРОФІРМА «МАЯКИ» до інших суб'єктах господарювання Відповідачем не наведено, а отже вважати даний факт, як правопорушення та реальну ознаку неспроможності ним виконувати обов'язки директора ТОВ «АГРОФІРМА «МАЯКИ» не правомірно.

Так, ТОВ «АГРОФІРМА «МАЯКИ» пройшло, передбачену законом процедуру державної реєстрації, перебуває в Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та наділене повною правової дієздатністю.

До моменту укладання правочину Продавець надав Покупцеві повний пакет документів, що свідчить про його можливість брати участь у господарсько - правових взаємовідносинах, укладати та підписувати договори, а отже відповідно до вимог ст. 91 ЦК України є цілком правоздатною юридичною особою (наявність судових рішень щодо обмеження правоздатності Відповідачем не наведено рівно, як і жодних судових рішень у кримінальних справах які б визнавали посадових осіб підприємства винними у вчиненні кримінального правопорушення).

Судом встановлено, що 28.03.2017р. між ТОВ «АГРОФІРМА «МАЯКИ» (Продавець) та ТОВ "ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС" (Покупець) укладено договір поставки №2803-1С, згідно якого Продавець зобов'язується поставити і передати у власність Покупця - соняшник врожаю 2016р., а Покупець прийняти та своєчасно здійснити оплату Продукції.

При цьому Продавцем було надано Форму 4 -СГ «Статистична інформацію про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2016 року» та Форму 29-СГ «Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 1 грудня 2016 року», які засвідчували, що у власності останнього є необхідна кількість продукції, яку він бажає реалізувати ТОВ "ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС".

Саме на виконання цих умов Договору та відповідно до Специфікації №1 від 28.03.2017р. ТОВ «АГРОФІРМА «МАЯКИ» за власний рахунок здійснило поставку Продукції (на умовах СРТ - франко-склад Покупця, що знаходиться за адресою: Луганська обл., смт. Троїцьке, вул. Чкалова,16 згідно з ІНКОТРЕРМС 2010.

Суд вказує, що даний факт у повному обсязі підтверджується видатковими накладними №59 від 31.03.2017р., №60 від 01.04.2017р., №65 від 01.04.2017р., №64 від 01.04.2017р. та складським реєстром на приход товарно - транспортних накладних Переробника - ТОВ «Агро Кепітал Груп ЛТД», всього у кількості 146,147 тон на загальну суму 1 400 270,23 грн.

Факт оплати за поставлену продукцію підтверджується платіжними дорученнями банку №220 від 03.04. та №219 від 13.04.2017р.

Після цього вся отримана від ТОВ «АГРОФІРМА «МАЯКИ» сировина була перероблена Виконавцем - ТОВ «Агро Кепітал Груп ЛТД» в готову продукцію (олія соняшникова (нерафінована) та шрот) та стала власністю Замовника - ТОВ "ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС".

Факт виконання ТОВ «Агро Кепітал Груп ЛТД» власних договірних зобов'язань з переробки сировини в готову продукцію підтверджується актом здачі - прийняття робіт (надання послуг) №300445, додатком №042017 та платіжними дорученнями банку про оплату за надані послуги.

В подальшому, в рамках вже діючого Договору поставки №2302-1м від 23.02.2017р., укладеного між ТОВ "ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС" (Постачальник) та ТОВ «ОЛІЯР-ЗАХІД» (Покупець) готова продукція - олія соняшникова нерафінована наливом була поставлена Покупцю, що підтверджується видатковими накладними № 99 від 13.04.2017р. та №94 від 11.04.2017р., довіреністю на представника отримання ТОВ «ОЛІЯР-ЗАХІД», товарно - транспортними накладними та банківськими платіжками про сплату за поставлену продукцію.

Аналогічна ситуація мала місце і з реалізацію шроту соняшникового, який в рамках Договору №0404-1Ш від 04.04.2017р. було поставлено кінцевому покупцеві - ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ФІДЛАЙФ», що також підтверджується видатковими накладними № 2 від 07.04.2017р. та №3 від 09.04.2017р., товарно - транспортними накладними та банківськими платіжними дорученнями про сплату за поставлену продукцію.

Судом встановлено, що на момент проведення Відповідачем перевірки всі зобов'язання Сторін за вищезазначеними цивільно - правовими договорами виконано у повному обсязі та угоди закриті.

Таким чином, всі твердження Відповідача щодо відсутності факту придбання Позивачем продукції у ТОВ «АГРОФІРМА «МАЯКИ» не відповідають дійсним обставинам справи, зроблені без урахування наявної первинної документації та відповідних пояснень з боку посадових осіб Позивача.

Крім того, по всім вищенаведеним господарським операціям підприємством були зареєстровані податкові зобов'язання з ПДВ, з якими погодилась фіскальна служба, що автоматично суперечить її ж власному твердженню про наче б то фіктивність укладеної угоди.

Щодо висновку Відповідача про завищення суми адміністративних витрат, які відображаються у складі витрат по рядку 2180, а саме не надання до перевірки жодних документальних підтверджень щодо проведення діяльності, пов'язаною з діяльністю у галузі гідроенергетичного будівництва в Ісламській Республіці Афганістан.

Судом встановлено, що у вересні 2015 року керівництвом було прийнято рішення про розширення господарської діяльності підприємства та освоєння нового сегменту ринку - проектування та будівництво споруд електропостачання, телекомунікацій, нежитлових будівель та інших неспеціалізованих будівельних робіт в сфері н.в.і.у. на території Ісламської Республіки Афганістан, який по своїй суті є досить трудоємним та значно тривалим в часі.

В рамках такого рішення було проведено зміну назви юридичної особи - з ТОВ «МАСТЕР ОІЛ» на ТОВ «ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС» та включення нових видів економічної діяльності, а саме 43.99 - інші неспеціалізовані будівельні роботи в сфері н.в.і.у., 42.22 - будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій і т.п.

Для подальшого втілення даного напрямку діяльності до штату підприємства були включені: головний інженер проекту, головний фахівець та отримано будівельну ліцензію Державної архітектурно - будівельної інспекції України №37-Л від 05.10.2015р.

11.08.2016р. між «ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС» та ПАТ «УКРГІДРОПРОЕКТ» підписано договір про спільну діяльність для участі в тендерах в енергетичному секторі в Ісламській Республіці Афганістан.

20.07.2016р. між ТОВ «ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС» та ІНТЕРА ГЛОБАЛ МІДЛ ІСТ КОНСТРАКШИН укладено рамковий договір про спільну участь у якості проектної консалтингової та інжинірингової асоціації у проектах відновлюваної енергетики на території Ісламської Республіки Афганістан.

З метою виконання власних договірних зобов'язань за даним контрактом, ТОВ «ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС» звернулось до ПАТ «УКРГІДРОПРОЕКТ» з проханням підготовки робочої документації для побудови малої гідроелектростанції Паранда в Ісламській Республіці Афганістан.

10.01.2017р. між ТОВ «ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС» та ПАТ «УКРГІДРОПРОЕКТ» укладено договір №001/1 про надання консультаційних послуг. Результатом даного співробітництва став повний пакет робочої документації розрахунку стійкості анкерної опори АО-7 напорного водогону для малої гідроелектростанції Паранда.

Зазначену технічну документацію передано через ІНТЕРА ГЛОБАЛ МІДЛ ІСТ КОНСТРАКШИН до міністерства енергетики та водних ресурсів Ісламської Республіки Афганістан, яка до теперішнього часу разом з іншою технічною та кошторисно - проектною документацію перебуває на вивченні та погодженні. З боку міністерства енергетики та водних ресурсів призначено ряд експертних досліджень та випробувань, за результатами яких і буде надано відповідь щодо початку робіт та запуску проекту.

Судом встановлено, що все вищенаведене у повному обсязі підтверджується наявними зовнішньоекономічними контрактами та договорами, актами виконаних робіт, проектною документацію, розрахунками та доказами службових відряджень учасника Товариства до Ісламської Республіки Афганістан.

Щодо завищення сум витрат на збут по взаємовідносинам з ТОВ «АГРОЛІГА ФГ».

Підставою для складання такого висновку Відповідача стало посилання на ту обставину, що ТОВ «АГРОЛІГА ФГ» має ознаки ризиковості господарської діяльності, при цьому не надано жодного пояснення що це саме за ознаки, не наведено жодного вмотивованого аргументу та доказу цьому. Тобто визначення ступеню ризиковості напряму залежить від власної суб'єктивної думки фахівців ДФС.

Крім того, на аркуші 30 акту вказано, що підприємством не було надано до перевірки документи, що засвідчують факт здійснення ТОВ «АГРОЛІГА ФГ» транспортно - експедиційних послуг, хоча, як встановлено судом в судовому засіданні, повний їх пакет було надано до перевірки та зроблено відповідні копії.

Так, ТОВ «АГРОЛІГА ФГ» пройшло, передбачену законом процедуру державної реєстрації, перебуває в Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та наділене повною правової дієздатністю.

До моменту укладання правочину підприємство надало Позивачеві повний пакет документів, що свідчить про його можливість брати участь у господарсько - правових взаємовідносинах, укладати та підписувати договори, а отже відповідно до вимог ст. 91 ЦК України є цілком правоздатною юридичною особою (наявність судових рішень щодо обмеження правоздатності Відповідачем не наведено рівно, як і жодних судових рішень у кримінальних справах які б визнавали посадових осіб підприємства винними у вчиненні кримінального правопорушення).

В ході здійснення власної господарської діяльності Позивач здійснює поставку власної продукції як автомобільним, так і залізничним транспортом.

При поставці товару залізничним транспортом ТОВ «ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС» користується послугами відповідних підприємств - експедиторів, що значно прискорює та спрощує виконання договірних зобов'язань.

У період серпня 2017р. ТОВ «ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС» згідно договору поставки № МР 03884 від 03.08.2017р. мало поставити на адресу Підприємства з іноземними інвестиціями «ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна» пшеницю насипом.

В зв'язку з вищевикладеним, 09.08.2017р. між Позивачем (Клієнт) та ТОВ «АГРОЛІГА ФГ» (Експедитор) укладено договір транспортного експедирування №1/09-08,згідно якого Експедитор за плату і рахунок Клієнта надає послуги з організації та супроводу перевезень вантажу, що перевозиться залізничним транспортом.

На виконання вимог даного договору ТОВ «АГРОЛІГА ФГ» у період з 21.08. - 31.08.2017р. за заявкою Позивача здійснило 4 доставки вантажу залізничним транспортом до покупця - «ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна» (Одеська обл. м. Чорноморськ).

Даний факт у повному обсязі підтверджується залізничними накладними, актами надання послуг, платіжними дорученнями банку, ветеринарними свідоцтвами, посвідченнями про якість зерна (які до речі робило ТОВ «АГРОЛІГА ФГ» в інтересах замовника) та протоколом випробувань.

В ході здійснення даної господарської операції Позивач надіслав до ЄДРПН відповідні податкові накладні, які були прийняти ДФС та пройшли відповідну реєстрацію, що вже само по собі говорить про реальність укладеного правочину та повного виконання його зобов'язань сторонами.

Щодо не нарахування податкових зобов'язань по господарських операціях, пов'язаних зі списанням вартості автозапчастин на витрати.

Судом встановлено, що у ході власної господарської діяльності ТОВ «ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС» для доставки товарів до покупців залучає найманий автомобільний вантажний транспорт, а окремих випадках також залізничний. Але бувають такі випадки, коли часу на пошуки перевізника відсутній, а доставку товару до покупця необхідно здійснити в найкоротший термін.

Для подібних випадків 02.02.2016р. між ТОВ «ІНТЕРЕНЕРДЖІХОЛДІНГ ЛЛС» (на той час ТОВ «МАСТЕРТ ОІЛ») та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 укладено договір оренди автотранспортного засобу, а саме вантажного автомобілю DAF FT95.430 2006 року випуску та спеціалізованого напівпричепу Н/ПР- цистерна - Е, марки ОМТ 1999 року випуску.

Зазначений вантажний автомобіль та напівпричеп постійно використовується для транспортування олії соняшникової від міста виробництва (Луганська обл. смт. Троїцьке) у різноманітні регіони України (Одеса, Миколаїв, Херсон, Закарпаття).

Враховуючи вік самого автомобілю та причепу, стан дорожнього покриття, особливо Луганської області (території де ведуться бойові дії), а також погодних умов (снігопад останніх років та аномальна спека влітку), його вузли та агрегати періодично виходять із строю та зношуються. Більшість таких аварійних ситуацій відбувається в процесі транспортування вантажів, що в свою чергу ускладнює проведення ремонтних робіт та доставку до автомобіля запасних частин.

В зв'язку подібною ситуацією, опираючись на значний досвід водія, в розпорядженні останнього завжди мають бути в наявності найважливіші (більш зношуємі) запасні частини, заміну яких можливо перевести на місці поломки (фактично в польових умовах), не витрачаючи зайвий час на їх доставку кур'єром. В даному випадку час має дуже важливе значення, оскільки у разі несвоєчасної доставки товару до місця призначення з боку покупця будуть застосовані штрафні фінансові санкції, оскільки строк доставки такого виду продукції читко підв'язаний до перебування морського судна в порту, не кажучи вже про можливість псування або втрати самого товару.

Таким чином постійна наявність у водія запасних частин, вузлів та агрегатів дає можливість останньому оперативно та якісно проводити ремонтні роботи та виконувати власні зобов'язання зі своєчасної доставки товарів.

П.4 Договору передбачено, що поточний ремонт та технічне обслуговування орендованого автомобільного транспорту є обов'язком Орендаря.

На виконання вищенаведеного пункту Договору, Позивач в період з 02.02.2016р. та по теперішній час самостійно проводить планові та аварійні ремонти автомобіля та причепу, постійно слідкує за їх технічним станом, своєчасно проводить заміну автомобільних шин, рідин та мастил.

В підтвердження даного факту 21.02.2016р. видано відповідний наказ №2102-н про ремонт орендованого автомобіля.

У ході проведення ремонтних робіт на підприємстві складаються дефектні акти для проведення технічного обслуговування, акти установки матеріалів та запасних частин та акти списання товарі, що підписуються головою комісії та її членами.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що вся вищенаведена первинна документація разом з поясненнями посадових осіб була надана до перевірки, однак з невідомих причин була залишена без належної уваги, а як результат - проведення донарахування податкових зобов'язань.

Щодо не нарахування податкових зобов'язань за результатами віднесення (списання) вартості готової продукції на витрати на збут та фактичного не здійснення господарських операцій з реалізації даного виду продукції.

Судом встановлено, що одним із основних видів господарської діяльності підприємства є оптова торгівля олією соняшникової (нерафінованою) наливом.

Зазначена продукція завантажується на виробничих потужностях переробника (смт Троїцьке, Луганської обл.) в вантажний автомобільний транспорт за вагами останнього. В подальшому дані автомобілі, як правило доставляють продукції до морських портів Миколаєва, Херсона та Одеси, де відбувається її розвантаження вже за вагами покупця. Беручи до уваги, що загальна вага продукції в одному вантажному автомобілі складає біля 30 тон, то відповідно для її зливу на судно необхідний значний проміжок часу, чого в реальному стані не буває, оскільки кожна година простою морського судна в порту під завантаження потребує значних фінансових затрат від його власника, а отже час, що надається автомобілю під розвантаження дуже стислий і як результат не повний злив продукції. Подібна ситуація напряму впливає на розбіжність ваги продукції при її завантаженні у переробника та зливі на судно. Саме з метою уникнення розбіжностей ваги та зведення бухгалтерських даних до одного знаменника, на підприємстві було видано наказ №1703 - н від 17.03.2018р. про списання нестач товарно - матеріальних запасів в межах норм природного убутку та додатку до наказу «Про списання нестач ТМЗ в межах норм природнього убутку». Саме в рамках даного наказу та відповідно до положень постанови про затвердження норм природнього убутку окремих видів вантажу при перевезенні автомобільним транспортом, який діяв до березня 2017року підприємством і проводилося списання продукції, що була втрачена при транспортуванні та розвантаженні.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що вся первинна бухгалтерська документація, товарно - транспортні накладні щодо здійснення перевезень за даними угодами були надані до перевірки, однак з невідомих причин не були сприйняті податківцями, а як результат не визнання останнім реальності здійснення господарських операцій.

Щодо порушення норм Податкового кодексу України в частині не нарахування та не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб із загального місячного оподатковуваного доходу у вигляді суми нарахування грошового відшкодування витрат за придбання товару.

Суд вказує, що у листі НБУ від 14.09.2016р. №180005/76945 зазначено, що між працівником та його роботодавцем в даному випадку виникають цивільно - правові відносини (без укладення договору доручення).

При цьому зазначені особи повинні керуватися вимогами ст.ст.1159 та 1160 ЦК України, які передбачають компенсацію витрат підприємством, у випадку якщо придбані товари своєчасно та у повному обсязі оприбутковані та відображені в бухгалтерському обліку підприємства, що і було в нашому випадку.

Відповідно до ст. ст. 1159 та 1160 ЦК України, особа що вчинила дії в інтересах іншої особи без його доручення, зобов'язане надати такій особі звіт про вчинення даних дій, а також має право вимагати фактично понесених витрат.

В листі Мінсоцполітики від 14.09.2016р. № 13517/0/14-16/13 вказано: якщо трудовим договором встановлений обов'язок працівника купувати товар за власні кошти з подальшим їх поверненням роботодавцем, то такі відносини необхідно розглядати з урахуванням законодавства про працю. Зокрема дані кошти мають входити в загальну суму, яку роботодавець повинен виплатити робітнику у разі його звільнення.

Тобто витрата власних коштів працівником для вирішення господарських питань підприємства відповідає договору доручення, а кошти сплачені особі як покриття витрат, понесених ним на погашення заборгованості перед контрагентом Позивача, підпадають під дохід, який не включається до складу загального оподатковуваного доходу та не може вважатися додатковим благом, оскільки носить компенсаційний характер.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що копії всіх документів, на які є посилання вище надані до ГУ ДФС у Харківській області та при проведенні перевірки вони були враховані.

Також суд вказує, що згідно із частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Суд вказує, що порядок формування податкового кредиту визначено ст. 198 ПК України. Пунктом 198.1. ст. 198 ПК України встановлено, що право платника на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів.

Датою виникнення такого права на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2. ст. 198 ПК України).

До податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6. ст. 198 ПК України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг, які відображені в податкових накладних, із метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Визнаючи договори Позивача з контрагентами нікчемними, Відповідач в Акті перевірки керується ст. 228 ЦК України, відповідно до положень якої правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб. Відповідні обставини повинні бути відображені в мотивувальній частині судового рішення про визнання недійсним правочину як такого, що вчинений юридичними особами із завідомо суперечною інтересам держави та суспільства метою.

Аналогічна позиція міститься в постановах Верховного Суду по справі №К/9901/1424/18 від 20.03.2018 та по справі №К/9901/1514/18 від 13.03.2018, де вказано, що жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях. Відтак, встановлення актом перевірки нікчемності правочину знаходиться за межами компетенції податкового органу, не належить до функції контролю дотримання платниками податків податкового законодавства.

Верховний Суд вважає за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право та повинні звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не класти власний висновок в основу податкового правопорушення та визначати на цій підставі грошове зобов'язання.

ГУ ДФС у Харківській області не надано жодних доказів на підтвердження нікчемності укладених позивачем правочинів.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 07.12.2018р. форми «Р» №3 та №3; форми «Д»: №7 та №7; "ПН» №3 і «ПС» №7.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ТОВ «ІНТЕРЕНЕРДЖХОЛДІНГ ЛЛС» (вул. Сумська, буд. 72, м. Харків, 61002, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 28 915 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 23 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення у повному обсязі складено 25 січня 2019 року.

Суддя Зінченко А.В.