Справа № 265/4983/17
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року справа №265/4983/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сіваченка І.В.

Шишова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області (суддя Міхєєва І.М.) від 29 жовтня 2018 року у справі № 265/4983/17 (дата складання повного тексту рішення 05 листопада 2018 року) за позовом ОСОБА_2 до Маріупольского об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольского об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про здійснення нарахування пенсії з 16.03.2008 року з урахуванням середньомісячної заробітної плати, яка була станом на 01.09.1996 року за період з 01.12.1987 року по 31.05.1993 року; визнання неправомірними дії щодо не надання відповіді на адвокатські запити від 03.07.2010 року та від 09.10.2010 року; зобов'язання надати відповіді в повному обсязі.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя на підставі ст.100 КАС України (в ред. КАС України 2005 року) позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в Лівобережному районі місто Маріуполя Донецької області про визнання неправомірними дії та здійснити перерахунок пенсії булизалишені без розгляду.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017р. за апеляційною скаргою ОСОБА_3 вказана ухвала в частині залишення позовних вимог про здійснення нарахування пенсії за період з 19 січня 2017 року була скасована та справу направлено для продовження розгляду. В решті ухвалу було залишено без змін.

Під час розгляду справи за клопотанням позивача ухвалою суду з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя витребувані відомості про середньомісячну заробітну плату позивача за період з 1991 року по квітень 1994 рік під час його роботи разом з позивачем в копровому цеху на Донецькому металургійного комбінаті.

Згідно листа Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя від 18.12.2017 року виконати ухвалу суду не є можливим з об'єктивних причин, оскільки відомості щодо середньомісячної заробітної плати позивача за період з 1991 року по 1994 рік знаходяться в оригіналі паперової пенсійної справи на неконтрольованій українській владі території. З 13.10.2014 року у управління наявна лише електронна пенсійна справа позивача, яка таких відомостей не містить.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що судом не прийнято до уваги те, що відповідачем при визначенні розміру пенсії безпідставно не було враховано середньомісячний заробіток за період з 01 грудня 1987 року по 31 травня 1993 року. Пункт 2 Прикінцевих положень Закону України № 107 є протизаконним і суперечить ст.22 Конституції України, яка говорить, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту обсягу існуючих прав і свобод. Також Прикінцеві положення суперечать ст.3 і ст. 24 Конституції України. Крім того, у всіх хто оформляв пенсію за віком в період дії Прикінцевих положень пенсія значно менше в порівнянні з іншими пенсіонерами і ця різниця несправна назавжди.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 1994 року перебував в управлінні ПФУ на обліку, як отримувач пенсії по інвалідності (професійне захворювання). 16.03.2008 року позивач досяг повних 55 років, та у зв'язку із наявністю необхідного пільгового стажу за Списком №2, 14.07.2008 року звернувся до управління із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Розпорядженням №131227 позивача з 14.07.2008 року переведено на пенсію за віком на пільгових умовах.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058) переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії врегульовано статтею 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, (в редакції, чинної у спірний період), згідно частини 1 якої для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців страхового стажу підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим частини першої цієї статті, період, за який враховується заробітна плата, після виключення 10 відсотків тривалості страхового стажу, не може бути меншим ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстр.в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846, (в редакції, чинної у спірний період) згідно вимог якого до заяви про призначення пенсії додається, зокрема, довідка про заробітну плату особи (додаток 1) за період страхового стажу, а починаючи з 01.07.2000 індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно із додатком 2.

У п.17 цього Порядку встановлено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або державними архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об'єднань не можуть служити документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об'єднань не можуть служити документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Згідно з п. 1 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату, затвердженого Постановою КМУ від 05.07.2006 року №919, (в редакції чинній у спірний період), цей Порядок встановлює механізм визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії застрахованої особи, страховий стаж якої починаючи з 1 липня 2000 р. становить менш як 60 місяців, за основним місцем роботи за період страхового стажу до 1 липня 2000 р. за умови відсутності заробітної плати (доходу) за будь-які інші 60 календарних місяців страхового стажу підряд незалежно від перерв до 1 липня 2000 р. у разі втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) у звязку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або з інших незалежних від застрахованої особи обставин.

Відповідно до даних трудової книжки позивач в період з 20.01.1987 року по 08.02.1988 року працював на підприємстві ВАТ «Маріупольгаз», з 07.12.1988 року по 19.01.1989 року на підприємстві Донецький металургійний завод ім.. В.І. Леніна, з 23.05.1989 року по 01.12.1989 року на підприємстві «МИХО» при Кіровському РК ЛКСМ, з 02.12.1989 року по 18.02.1991 року на підприємстві «КРОК» комітету комсомолу ДМЗ ім.. В.І. Леніна, з 01.03.1991 року по 25.03.1994 рік на підприємстві ВАТ «Донецький металургійний завод».

Матеріали пенсійної справи не містять даних про розмір заробітної плати за періоди роботи позивача з 07.12.1988 року по 19.01.1989 року, з 23.05.1989 року по 01.12.1989 року, з 02.12.1989 року по 18.02.1991 року.

Згідно листів Архіву від 26.05.2008 року № 01/1-10/277п та від 18.06.2008 року №01/1-10/308п документи по підприємству «МИХО» при Кіровському РК ЛКСМУ та «КРОК» комітету комсомолу ДМЗ ім..В.І. Леніна на зберігання до Державного архіву Донецької області архіву не передавались.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи, при визначені заробітної плати за 60 календарних місяців страхованого стажу роботи до 01.07.2000 року, заробітну плату за періоди з 07.12.1988 року по 19.01.1989 року, з 23.05.1989 року по 01.12.1989 року, з 02.12.1989 року по 18.02.1991 року враховано із показника 0. Для розрахунку пенсії врахована заробітна плата за 60 календарних місяців страхованого стажу роботи з 01.01.1984 року по 31.12.1989 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач при визначенні заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії правомірно не включив в такий розрахунок розмір заробітної плати позивача за спірний період.

За приписами ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, приймаючи спірне рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому правомірно відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Посилання позивача на порушення статті 22 Конституції України у зв'язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин колегія суддів вважає безпідставними. У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суду України вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2018 року у справі № 265/4983/17 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2018 року у справі № 265/4983/17 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 23 січня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Сіваченко

О.О. Шишов