Справа № 826/5777/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5777/18 Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26 квітня 2016 року №№ 2662-1305, 2663-1305 на суму 49 667,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на час прийняття даних ППР право власності/постійного користування на земельні ділянки в установленому порядку оформлено не було, внаслідок чого підстави для нарахування земельного податку відсутні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року даний позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 26 квітня 2016 року №№ 2662-1305, 2663-1305.

Присуджено на користь ОСОБА_3 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 409,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким провадження у справі закрити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві було зроблено перерахунок сум, нарахованих за плату за землю та сформовано нові податкові повідомлення-рішення за 2016 рік від 06 вересня 2016 року № 15341-1305 на суму 34 111, 94 грн. та № 15342-1305 на суму 32 741, 89 грн.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на праві приватної власності належать нежилі приміщення, № 25 в літ. «А» загальною площею 141,00 кв.м., за адресою : АДРЕСА_1, а також групи приміщень №№2, 11 (в літері «А») загальною площею 146,90 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

26 квітня 2016 Головним управлінням ДФС у Київській області на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та відповідно до п.п. 286.5 ст. 286 ПК України винесено податкові повідомлення-рішення: №2662-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» в сумі 26 618,46 грн та № 2663-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» в сумі 23 049,36 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення - рішення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась із вказаним позовом до суду.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно п. 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Приписи статті 270 ПК України закріплюють, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 статті 287 ПК України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З матеріалів справи, а саме з копії договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 14 листопада 2005 року вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить нежиле приміщення №235 загальною площею 141,00 кв.м. в будинку, який розташований в АДРЕСА_1.

З копії договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 26 грудня 2005 року вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить група приміщень №2, 11 загальною площею 146,90 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_2.

Згідно п.286.5 статті 286 Податкового кодексу України зазначеної статті нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 ПК України.

Відповідно до п. 286.6 зазначеної статті на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Відповідно до п. 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп. 14.1.42 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

У підпункті 14.1.72 п. 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу). А землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73. п. 14.1 статті 14 ПК України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно приписів статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За результатами аналізу наведених вище правових норма судова колегія приходить до висновку, що фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, оскільки позивач є власником нежитлового приміщення, за земельну ділянку під яким ГУ ДФС у м.Києві оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями нарахувала земельний податок, незважаючи на те, що ОСОБА_3 не зареєструвала право власності чи користування земельною ділянкою під належними їй на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про наявність у податкового органу правових підстав для нарахування позивачу земельного податку з фізичних осіб.

Разом з тим, в ході розгляду справи судом було встановлено, що 26 липня 2016 року позивач звернулась до ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві із заявою № 13816/3 щодо перерахунку податкових повідомлень-рішень № 2662-1305, № 2663-1305 у зв'язку з невірною площею об'єкта оподаткування.

Згідно пп. 4 п. 9 Розділу IV Наказу Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422 «Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» з плати за землю податкові повідомлення-рішення можуть бути скасовані (відкликані) на підставі, зокрема, заяви платника податку, поданої до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо:

розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить протягом 10 робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

На виконання наведеної норми права відповідачем було зроблено перерахунок плати за землю та сформовано нові податкові повідомлення-рішення за 2016 рік від 06 вересня 2016 року № 15341-1305 на суму 34 111, 94 грн. та № 15342-1305 на суму 32 741, 89 грн.

Відповідно до пп. 60.1.2 п. 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу;

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

Таким чином, оскаржувані в межах даного провадження податкові повідомлення-рішення від 26 квітня 2016 року № 2662-1305 та № 2663-1305 відповідно до пп.4 п.9 Розділу IV Наказу №422 та заяви позивача вважаються скасованими (відкликаними).

Тобто, наразі у даній справі відсутній предмет позову, заявлений позивачем до суду першої інстанції, оскільки оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 26 квітня 2016 року № 2662-1305 та № 2663-1305 не існує. Відповідно, позов не може бути задоволено у зв'язку з відсутністю спору.

Враховуючи зазначене, вважаємо, що судом першої інстанції обставини справи було з'ясовані неповно, та як наслідок було прийняте необґрунтоване судове рішення, що є підставою для його скасування апеляційним судом та прийняття нового рішення у справі.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.