Справа № 826/13191/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Кузьмишиної О.М.,
суддів Пилипенко О.Є., Костюк Л.О.

при секретарі судового засідання Пушенко О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва із позовом до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», в якому просив: визнати протиправними дії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 17.04.2018 р. та зобов`язати вжити заходів щодо належного розгляду звернення.
Позовні вимоги обгруновані тим, що відповідачем не було надано позивачу запитуваних у зверненні документів, а саме: службової характеристики та рішення (постанови) ВЛК, ухваленого за результатами обстеження протягом 01.06.2017-16.06.2017.
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 25.10.2018 р. позов задоволено. Визнано протиправними дії Національного військово-медичного клінічного центру Головний військовий клінічний госпіталь щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 17.04.2018р. Зобов`язано Національний військово-медичний клінічний центр Головний військовий клінічний госпіталь належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.04.2018р.
Не погодужючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 07.09.2018 р. відповідач направив позивачу постанову ВЛК та копію службової характеристики, які було отримано позивачем.
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк подано не було.
Апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Національного військово-медичного клінічного центру Головний військовий клінічний госпіталь з заявою від 17.04.2018р., якою просив надати рішення (постанову) ВЛК, ухваленого за результатами медичного обстеження протягом 01.06.2017р.-16.06.2017р. та надати примірник службової характеристики.
Листом від 27.04.2018р. №4/2857 відповідач повідомив заявника, що його звернення щодо надання рішення (постанови) військово-лікарської комісії розглянуто, зазначив, що згідно Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008р. за №1109/15800 зі змінами, пункту 22.3 затверджена постанова ВЛК надсилається командиру військової частини в якій проходить службу військовослужбовець, який в подальшому розпоряджається всіма примірниками. З огляду на викладене, відповідач зазначив, що позивачу необхідно звернутись до командира військової частини, який направив його на ВЛК або до військового комісара.
Отримавши зазначену вище відповідь, позивач звернувся до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою від 26.06.2018 року, якою просив надати примірник рішення (постанови) ВЛК, ухваленого за результатами медичного обстеження протягом 01.06.2017р.-16.06.2017р. та надати можливість ознайомитись з матеріалами особової справи.
Листом від 11.07.2018 р. №2497 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача, що його особова справа до Луцького ОМВК не надходила.
Позивач, вважаючи дії відповідача щодо неналежного розгляду заяви позивача протиправними, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що заява позивача розглянута відповідачем не в повному обсязі, оскільки відповідь на запитувану інформацію щодо службової характеристики не надана.
Закон України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року393/96-ВР (надалі- Закон N 393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до ст. 15 Закону N 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Статтею 19 зазначеного Закону визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Як вбачається з матералів справи, в своїй заяві від 17.04.2018р. позивач просив надати йому рішення (постанову) ВЛК, ухваленого за результатами медичного обстеження, а також надати примірник службової характеристики.
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до листа відповідача від 27.04.2018р., останнім надана інформація тільки щодо постанови ВЛК. Натомість відповідь щодо запитуваної інформації про службову характеристику ОСОБА_1 відсутня.
Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки в даному випадку йшлося саме про надання запитуваних документів, а не надання інформації.
Разом з тим, з матералів справи вбачається, що запитувані позивачем документи 07.09.2018 р. було направлено відповідачем цінним листом (а.с. 17) та отримано позивачем 10.09.2018 р. особисто (а.с.18).
З пояснень відповідача вбачається, що позивачу було направлено копію службової характеристики, оскільки примірник службової характеристики збергіається у Медичній картці стаціонарного хворого.
Отже, на час розгляду справи відповідачем виконано вимоги запиту від 17.04.2018 р., а відтак предмет спору відсутній, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовано фактичні обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 жовтня 2018 року скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко