Справа № 826/14540/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 січня 2019 року № 826/14540/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

при секретарі судових засідань Гарбуз К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача:

- Товариство з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд»;

за участю представників:

- від позивача - Кочерова М.В.;

- від відповідача - Кошарська А.Ю., Самко О.В.;

- від третьої особи - Багдашкіна С.М.;

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 серпня 2018 року № форми «Р», прийняте Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 серпня 2018 року № форми «Р», прийняте Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

В якості підстав позову позивач посилається на те, що висновки перевірки, на яких ґрунтуються податкові повідомлення-рішення від 28 серпня 2018 року № та № не відповідають існуючим фактам та діючому податковому законодавству, в зв'язку з чим можливе застосування санкцій за результатами перевірки вважає неправомірним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судових засіданнях представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечили.

В обґрунтування своїх заперечень представники відповідача посилались на те, що під час проведення планової документальної виїзної перевірки позивача контролюючий орган діяв у відповідності до приписів норм податкового законодавства, а податкові повідомлення-рішення, прийняті за результатами перевірки, в повній мірі відображають факт порушення позивачем норм податкового законодавства.

Представник третьої особи підтримав заявлені позивачем позовні вимоги, просив їх задовольнити, в підтвердження власної позиції надав документи щодо можливості виконання договірних зобов'язань за договором №136ВР-16/08/17 від 16 серпня 2017 року.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, податковим органом була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року, валютного - за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов'язкового державного соціального страхування - за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року, за наслідками якої працівниками Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві складений акт перевірки №501/26-15-14-01-05/33296568 від 25 липня 2018 року.

Не погоджуючись з висновками перевірки, позивач 14 серпня 2018 року звернувся до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві із запереченнями на акт перевірки №501/26-15-14-01-05/33296568 від 25 липня 2018 року.

Листом від 27 серпня 2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві повідомило позивача про розгляд вказаного заперечення, зазначивши, що заперечення позивача залишено без задоволення, а акт перевірки №501/26-15-14-01-05/33296568 від 25 липня 2018 року - без змін.

На підставі акту перевірки №501/26-15-14-01-05/33296568 від 25 липня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення № від 28 серпня 2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних осіб на суму 1325648,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 28 серпня 2018 року, яким збільшено суму грошового забезпечення за платежем податок на додану вартість на суму 1687500,00 грн.

Незгода з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями суб'єкта владних повноважень обумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

При вирішенні даного спору по суті, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, розмір податкового зобов'язання продавця товарів (послуг) по господарським операціям, проведеним з кожним контрагентом - покупцем у окремому звітному періоді, має дорівнювати розміру податкового кредиту такого покупця, задекларованого за такий звітний період, що передбачає відображення покупцем отриманої податкової накладної у реєстрі отриманих податкових накладних цього звітного періоду.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (із змінами та доповненнями) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пунктом 1.2 статті. 1, пунктом 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за № 168/704, якими визначено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування; записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.4 статті 2 вказаного вище Положення первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до пункту 2.15 та пункту 2.16 статті 2 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (із змінами та доповненнями).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Дана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду України, які викладені у його постановах від 27.06.2017 у справі № 808/1062/14, від 14.03.2017 у справі № 826/757/13-а та Верховного Суду від 06.02.2018 № К/9901/5042/17.

Як встановлено матеріалами справи позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та на податок на прибуток приватних осіб та зменшено розмір від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за наслідками виявлених порушень законодавства під час здійснення фінансово-господарської діяльності з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд».

В ході проведення перевірки за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року встановлено, що предметом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» є виконання комплексу підготовчих робіт та будівельно-монтажних робіт по будівництву житлових будинків та нежитлових будівель і споруд.

Зокрема, одним з основних договорів на виконання комплексу підготовчих робіт та будівельно-монтажних робіт по будівництву житлових будників є:

- Договір №04/05/2016-ГПР/ЮС/ІІ генерального підряду на будівництво другої черги І мікрорайону, що входить до складу мікрорайонів І, ІІ, 1 п.к. ІІІ, 1 п.к. VI у багатофункціональному житловому районі на вулиці Маршала Гречка та проспекта Правди (проспект Правди навпроти перетину з проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва від 04 травня 2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Будсістем» () (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» (Генпідрядник). Ціна договору визначена в Додатку №2 та складає 355907048,74 грн.

До виконання робіт на об'єкті - будівництво другої черги І мікрорайону, що входить до складу мікрорайонів І, ІІ, 1 п.к. ІІІ, 1 п.к. VI у багатофункціональному житловому районі на вулиці Маршала Гречка та проспекта Правди (проспект Правди навпроти перетину з проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва Товариство з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» залучало Товариство з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд» (код ЄДРПОУ), з яким укладено договір підряду №136ВР-16/0817 від 16 серпня 2017 року.

Договір підряду №136ВР-16/0817 від 16 серпня 2017 року укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» (Замовник) в особі генерального директора Чиківчука Леоніда Васильовича, з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд» (Підрядник) в особі ОСОБА_8, з другої сторони.

Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного договору Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується на свій ризик, за рахунок своїх та/або залучених сил і Ресурсів (будівельних та інших матеріалів, обладнання, комплектуючих виробів, систем, інструментів та устаткування тощо), у відповідності до даного Договору, Проектної документації та законодавства виконати будівельно-монтажні роботи по улаштуванню благоустрою території на Об'єкті - будівництво другої черги І мікрорайону, що входить до складу мікрорайонів І, ІІ, 1 п.к. ІІІ, 1 п.к. VI у багатофункціональному житловому районі на вулиці Маршала Гречка та проспекта Правди (проспект Правди навпроти перетину з проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва, за цінами та характеристиками, визначеними у Додатках до даного Договору.

Згідно з Додатком №2 до Договору №136ВР-16/0817 від 16 серпня 2017 року договірна ціна на будівельно-монтажні роботи по улаштуванню благоустрою території на об'єкті «Будівництво другої черги І мікрорайону, що входить до складу мікрорайонів І, ІІ, 1 п.к. ІІІ, 1 п.к. VI у багатофункціональному житловому районі на вулиці Маршала Гречка та проспекта Правди (проспект Правди навпроти перетину з проспектом Василя Порика) у Подільському районі міста Києва» складає 11121543,44 грн. в тому числі ПДВ.

На підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд» будівельно-монтажних робіт Товариством з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» до перевірки надано акт приймання виконаних будівельних робіт №1 за лютий 2018 року від 02 лютого 2018 року на загальну суму 7070121,11 грн., в тому числі ПДВ 1178353,52 грн.

В підтвердження проведення розрахунків з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд» надано виписку з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року по рахунку №7300, який відкритий Товариством з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» в АТ «Укрсиббанк».

За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом зроблено висновок, що встановлені обставини, які в сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про фінансово-господарські взаємовідносини Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд» та неможливість виконання операцій, спрямованості дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті. Фактично, Товариством з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» було проведено господарські операції з контрагентом шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активів у процесі виконання операцій.

В обгрунтування своєї позиції податковий орган посилається на той факт, що проведеним аналізом баз даних «Податковий блок» та «Аналітична система» встановлено, що обсяг вищевказаних послуг, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд» в адресу контрагента замовника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд», вказує на необхідність наявності кваліфікованих штатних одиниць в достатній кількості та матеріально-технічної бази.

Крім того, в акті перевірки №501/26-15-14-01-05/33296568 від 25 липня 2018 року, відповідач посилається на пояснення ОСОБА_8, директора та засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд», яка зазначила, що ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності зазначеного товариства не має.

Суд не погоджується з доводами контролюючого органу, з огляду на таке.

Як встановлено судом, вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, предметом укладеного договору між позивачем та контрагентом Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд» було виконання будівельно-монтажних робіт та улаштування благоустрою території.

Твердження працівників Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про неможливість реального виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд» договірних зобов'язань через відсутність у останнього необхідних умов для ведення господарської діяльності не є підставою для позбавлення позивача, як платника податків, права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли позивач виконав усі передбачені законодавством умови стосовно отримання такого права та мав необхідні документальні підтвердження розміру витрат та податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на прибуток та на додану вартість на витрати та податковий кредит в залежності від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутність у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо.

Крім того, в акті перевірки №501/26-15-14-01-05/33296568 від 25 липня 2018 року зазначено, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд» у першому кварталі кількість працівників становила 11 осіб та наявні у даного товариства основні засобів для виконання будівельних робіт.

Також, позивачем до позовної заяви надано штатний розпис Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд» та Інвентаризаційний опис необхідних активів для виконання будівельних робіт станом на 20 жовтня 2017 року.

Окрім того, не може слугувати підставою для сумніву щодо фактичного здійснення господарських операцій з позивачем згідно вищевказаного договору позиція відповідача щодо відсутності кваліфікованих штатних одиниць, оскільки в матеріалах справи відсутні докази перевірки контролюючим органом кваліфікації у сфері виконання будівельних робіт осіб, які здійснювали обумовлені договором роботи. Крім того, контролюючим органом не наведено доказів в підтвердження тому, яка саме кількість штатних кваліфікованих працівників необхідна для здійснення задекларованих в укладених з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд» будівельно-монтажних робіт.

Окрім наведеного вище, позивачем та третьою особою звернуто увагу суду на те, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд», станом на серпень 2017 року, наявна ліцензія № від 17 травня 2017 року, видана Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, на право здійснення господарської діяльності пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури, при наданні якої відповідні уповноважені особи діяли на підставі наданих повноважень та зважаючи на надані документи.

Стосовно інформації, отриманої з єдиних систем «Податковий блок» та «Аналітична система», суд зазначає, що відповідачем не проведено зустрічних звірок, передбачених Податковим кодексом України, більше того в акті перевірки №№501/26-15-14-01-05/33296568 від 25 липня 2018 року зазначено, що в ході проведення перевірки запити на проведення зустрічних звірок не направлялись. Як вже зазначалось раніше, дії інших платників податків по ланцюгу контрагентів, з якими, в свою чергу, мали відносини контрагенти позивача, не можуть впливати на права та обов'язки позивача у даній справі - Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд».

Європейський суд з прав людини в п. 38 рішення від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Крім того, Європейський Суд з прав людини в п. 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі «Булвес проти Болгарії» зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної особи або юридичної особи у зловживанні, пов'язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов'язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливо для неї забезпечити дотримання постачальником обов'язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов'язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.

Згідно з постановою Верховного Суду №К/9901/2030/17, №821/589/17 від 06.02.2018 року фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків, а первинний документ, відповідно, це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Матеріалами справи підтверджується оплата позивачем придбаних робіт від Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд», що не заперечується відповідачем. Господарські операції підтверджені первинними документами, складеними згідно з вимогами п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У матеріалах справи відсутні докази щодо фіктивності цих підприємств або ж докази, які б свідчили про відсутність наміру керівників контрагентів позивача на здійснення господарської діяльності очолюваних ними товариств.

Щодо посилання в акті перевірки №501/26-15-14-01-05/33296568 від 25 липня 2018 року на пояснення ОСОБА_8, директора та засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС-Буд», суд зазначає наступне.

Сам факт наявності даних пояснень свідчить лише про проведення перевірки заступником начальника управління - начальником відділу ОВЕЗ ОУ Маріупольської ОДПІ Гу ДФС у Донецькій області та не може бути доказом, що доводить наявність фіктивних ознак діяльності будь-якого підприємств та за своєю сутністю не може встановлювати та підтверджувати порушення вимог податкового чи іншого законодавства.

Крім того, в Акті перевірки №501/26-15-14-01-05/33296568 від 25 липня 2018 року відсутні будь-які дані щодо наявності вироків (які набрали законної сили), інші судові рішення по кримінальним провадженням відносно посадових осіб вищевказаних підприємств.

Більше того, як зауважив представник третьої особи у судовому засіданні, до матеріалів справи надано нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_8 від 02 серпня 2018 року, в якій остання стверджувала, що всі угоди, договори, додатки до них, додаткові угоди, Акти наданих послуг (виконаних робіт), зокрема, з контрагентом ТОВ «Дипроінбуд», підписані нею особисто. Водночас, у вказаній заяві, ОСОБА_8 засвідчувала, що твердження про непричетність її, як директора у період з 12 січня 2017 року по 19 жовтня 2017 року до господарської діяльності ТОВ «ІС-Буд», є недостовірними та такими, що не відповідають дійсності.

Представник третьої особи, окрім того, у судовому засіданні наголосив, що ОСОБА_8 була не засновником, а учасником ТОВ «ІС-Буд».

Таким чином, враховуючи все вище викладене в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і, відповідно, протиправність застосування до позивача оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями додаткового тягару у вигляді збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних осіб на суму 1325648,00 грн. та за платежем податок на додану вартість на суму 1687500,00 грн.

Частинами першою-третьою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов'язку.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 серпня 2018 року № форми «Р», прийняте Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 серпня 2018 року № форми «Р», прийняте Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Присудити до стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипроінбуд» (, 04136, м. Київ, вулиця Північно-Сирецька, б. 1-3) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 45197,22 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Т.І. Шейко

Повний текст рішення складено 25 січня 2019 року.