Справа № 822/1389/18
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 року

Київ

справа №822/1389/18

адміністративне провадження №К/9901/63433/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС у Хмельницькій області

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 (судді - Сапальова Т.В., Совгира Д.І., Курка О. П.)

у справі №822/1389/18

за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Містечко-2»

до Головного управління ДФС у Хмельницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року житлово-будівельний кооператив «Містечко-2» (далі - Будівельний кооператив) звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі - ДФС) від 18.08.2017.

Позов мотивовано тим, що за наслідками проведеної перевірки ДФС дійшла помилкового висновку про те, що господарські операції позивача з його контрагентом не мали реального характеру. Відтак відповідач не мав підстав для прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення щодо збільшення Будівельному кооперативу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.06.2018 (суддя - Лабань Г.В.) в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 задоволено апеляційну скаргу позивача, скасовано постанову суду першої інстанції, прийнято нову постанову, якою позов задоволено : визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ДФС від 18.08.2017 №.

Не погодившись з постановою апеляційного суду ДФС звернулась з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та залишити в силі рішення постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.06.2018. При цьому скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість заявленого адміністративного позову. Судом не враховано, що матеріалами справи не підтверджено реальність виконання укладеної між будівельним кооперативом та його контрагентами угод, а надані позивачем документи бухгалтерського обліку складено з порушенням вимог чинного законодавства.

Позивач у своєму відзиві на касаційну скаргу вважає постанову суду апеляційної інстанції законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 4 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України мотивувальна частина судового рішення повинна містити посилання на докази, відхилені судом, мотиви їх відхилення та мотивовану оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідає в зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведення позапланової документальної невиїзної перевірки Будівельного кооперативу з питань дотримання вимог податкового законодавства з питань взаємовідносин з ТОВ "Валіо Груп" за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 складено акт від 09.08.2017.

В акті викладено висновки контролюючого органу про порушення позивачем підпункту 133.4.3 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2015 рік в сумі 787 789.

На цій підставі відповідачем 18.08.2017 прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18.08.2017, яким збільшено Будівельному кооперативу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 787 789 грн.

Свої дії щодо прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення ДФС мотивує тим, що позивачем не надано належних доказів реального виконання укладеної між будівельним кооперативом та ТОВ "Валіо Груп" угоди.

Спірні правовідносини внормовано приписами Податкового Кодексу України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, в редакціях, що діяли на час їх виникнення.

З огляду на приписи статей 14, 44, 133 Податкового Кодексу України господарські операції для визначення податкових зобов'язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

У зв'язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, водночас суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

У разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Матеріалами справи встановлено, що 11.05.2015 між позивачем та ТОВ "Валіо Груп" (підрядник), в особі його директора ОСОБА_2, укладено договір підряду на виконання будівельних робіт, відповідно до умов якого підрядник зобов'язався виконати для позивача передбачені кошторисною документацією будівельні роботи.

Здійснивши системний аналіз матеріалів справи, надавши належну оцінку доводам та запереченням наданих сторонами під час розгляду справи в суді та правильно застосувавши норми матеріального права, що регламентують спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що залучені до справи докази не підтверджують реальності виконання укладеного між Будівельним кооперативом та ТОВ "Валіо Груп» договору підряду, не спростовують висновків ДФС викладених в акті перевірки про те, що контрагент позивача не мали можливості виконати умови укладеного договору та фактично не виконував цей договір.

Судом дано належну оцінку суперечним за змістом доказам, які надавались позивачем під час розгляду справи в судах, враховано відсутність об'єктивних доказів, що підтверджують фактичне обумовлених договором підряду будівельних робіт.

При цьому судом першої інстанції враховано, що матеріали справи не містять проектної документації, яка є обов'язковою передумовою проведення будівельних робіт; що документи бухгалтерського звітності, надані позивачем, складено з численними та суттєвими порушеннями вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; що під час розслідування кримінальних справ, що знаходяться в провадженні органів досудового розслідування, встановлено, що ОСОБА_2 не має відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ "Валіо Груп» та не представляв інтереси цього господарського товариства у правовідносинах з позивачем щодо договору підряду.

Натомість, суд апеляційної інстанції, пославшись на те, що невідповідність наданих позивачем документів бухгалтерської звітності вимогам закону та факти, встановлені під час досудового слідства, не свідчать про обґрунтованість висновків контролюючого органу про нереальність укладеного договору підряду, в порушення приписів статті 322 Кодексу адміністративного судочинства України, не зазначив, які саме докази залучені до справи та досліджені під час її розгляду, спростовують висновки ДФС та підтверджують реальність виконання укладеного договору підряду будівельних робіт.

Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного адміністративного суду вважає, що судом апеляційної інстанції, внаслідок невірної оцінки матеріалів справи, скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 345 КАС України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Статтею 352 КАС України обумовлено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 345, 349,352, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Хмельницькій області задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 скасувати, залишивши в силі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.06.2018.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер