Справа № 1940/1488/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2262/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Макарика В.Я., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року (головуючий суддя Мірінович У.А., м. Тернопіль, повний текст складено 03.09.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - Тернопільське ОУПФУ) в якому просила визнати протиправними дії щодо незарахування до страхового стажу роботи за період з 01.04.1978 по 14.02.1981, з 01.06.1982 по 30.06.1982, з 16.09.1985 по 24.11.1985, призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.04.1978 по 14.02.1981, з 01.06.1982 по 30.06.1982, з 16.09.1985 по 24.11.1985, та призначити пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 19.04.2018.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу роботи за період з 01.04.1978 по 24.12.1980, з 16.01.1981 по 14.02.1981, з 01.06.1982 по 30.06.1982, з 16.09.1985 по 24.11.1985, призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.04.1978 по 24.12.1980, з 16.01.1981 по 14.02.1981, з 01.06.1982 по 30.06.1982, з 16.09.1985 по 24.11.1985, та призначити пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 19.04.2018. В задоволені позовних вимог в частині визнання протиправними дій Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу роботи за період з 25.12.1980 по 15.01.1981, - відмовлено. В задоволені позовних вимог в частині зобов'язання Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 25.12.1980 по 15.01.1981, - відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області судові витрати на суму 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Тернопільське ОУПФУ оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляціінй скарзі зазначає, що згідно поданих позивачем документів до страхового стажу зараховано наступні періоди роботи: з 01.09.1974 по 28.02.1978; з 15.02.1981 по 31.05.1982; з 01.07.1982 по 31.07.1982; з 01.08.1982 по 31.12.1983; з 01.01.1984 по 15.09.1985; з 25.11.1985 по 14.05.1987; з 15.05.1987 по 15.12.1990; з 16.12.1990 по 04.01.1999; з 10.01.1999 по 23.11.2000.

Періоди роботи позивача з 01.04.1978 по 14.02.1981, з 01.06.1982 по 30.06.1982, з 16.09.1985 по 24.11.1985 у ТзОВ «Центр громадського харчування» зарахувати до страхового стажу немає підстав. У зв'язку з некоректними записами у трудовій книжці.

Позивача прийнято на посаду повара 5 розряду підприємства філіалу № 3 в об'єднання ресторанів і кафе. 03.10.1980 позивача переведено поваром 4 розрядку в підприємство філіалу № 2. Разом з тим, у трудовій книжці має місце запис про ліквідацію об'єднання ресторанів і кафе, проте жодних записів про звільнення та переведення до Тернопільського місцевого об'єднання загального харчування немає.

Таким чином, вважає, що страховий стаж позивача становить 22 роки 11 місяців 26 днів, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

ОСОБА_1 у відзиві просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.03.2018 позивач звернулась до відповідача зі заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, надавши до заяви наступні документи:

- оригінал та копію трудової книжки;

- копію паспорта та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера;

- копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 13.06.1981;

- архівні довідки про заробітну плату № 582/26-3.02 від 15.05.2018 та 384/26-3.02 від 27.03.2018, видані Архівним відділом Тернопільської міської ради.

Згідно поданих позивачем документів до страхового стажу зараховано наступні періоди роботи:

- з 01.09.1974 по 28.02.1978;

- з 15.02.1981 по 31.05.1978;

- з 01.07.1982 по 31.07.1982;

- з 01.08.1982 по 31.12.1983;

- з 01.01.1984 по 15.09.1985;

- з 25.11.1985 по 14.05.1987;

- з 15.05.1987 по 15.12.1990;

- з 16.12.1990 по 04.01.1999;

- з 10.01.1999 по 23.11.2000.

При цьому, періоди роботи з 01.04.1978 по 14.02.1981, з 01.06.1982 по 30.06.1982 та з 16.09.1985 по 24.11.1985 у ТОВ «Центр громадського харчування» відповідач не зарахував позивачу до страхового стажу, з зазначенням причини як «некоректними записами у трудовій книжці».

Таким чином, оскільки згідно поданих документів страховий стаж позивача становив 22 роки 11 місяців та 26 днів, то відповідач, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду для захисту порушених на його думку прав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що частина спірних періодів підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно з статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно копії трудової книжки позивача НОМЕР_2 остання працювала наступні спірні періоди (арк. справи 10-12):

- з 01.04.1978 по 14.02.1980 на посаді повара 5 розряду;

- з 15.02.1980 по 02.10.1980 на посаді повара 4 розряду;

- з 03.10.1980 на посаді повара 4 розряду;

- з 16.01.1981 по 20.03.1989 на посаді повара 5 розряду;

Відповідно до архівних довідок про заробітну плату № 582/26-3.02 від 15.05.2018 та 384/26-3.02 від 27.03.2018, які видані Архівним відділом Тернопільської міської ради, за зазначені періоди роботи ОСОБА_1 отримувала відповідну заробітну плату.

Враховуючи те, що в записах трудової книжки позивача є відомості, які підтверджують, що остання за спірні періоди роботи працювала на відповідних посадах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач безпідставно не врахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.04.1978 по 24.12.1980, з 16.01.1981 по 14.02.1981, з 01.06.1982 по 30.06.1982, з 16.09.1985 по 24.11.1985.

У зазначеній трудовій книжці відсутні відомості про те, що позивач у період з 25.12.1980 по 15.01.1981 працювала на тій чи іншій посаді. Крім того, 25.12.1980 об'єднання ресторанів і кафе ліквідовано. В архівних довідках про заробітну плату № 582/26-3.02 від 15.05.2018 та 384/26-3.02 від 27.03.2018 також відсутні відомості про те, що позивач за період роботи з 25.12.1980 по 15.01.1981 отримувала відповідну заробітну плату.

З урахуванням зазначеного, в записах трудової книжки позивача відсутні відомості, які би підтверджували, що остання у період з 25.12.1980 по 15.01.1981 працювала на тій чи іншій посаді, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно не врахував до страхового стажу позивача зазначений період роботи та відмовив у задоволенні позовних вимог щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу роботи за період з 25.12.1980 по 15.01.1981.

Вимогами частини першої статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Згідно вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно достатті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач за наявності сумнівів у достовірності записів у трудовій книжці чи відсутності записів про звільнення та переведення, вправі здійснити перевірку зазначених у ній відомостей з урахуванням наданих йому законом повноважень.

Однак, цього зроблено не було.

Натомість відповідач з формальних підстав відмовив позивачу у зарахуванні частини стажу, що є порушенням його прав.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об'єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки періоди роботи позивача з 01.04.1978 по 24.12.1980, з 16.01.1981 по 14.02.1981, з 01.06.1982 по 30.06.1982, з 16.09.1985 по 24.11.1985 зараховуються до страхового стажу, то позивач відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV має право на призначення пенсії за віком, а відповідач протиправно не призначив позивачу пенсію за віком з 19.04.2018.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висноків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року по справі № 1940/1488/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Макарик

Т.І. Шинкар