Справа № 0540/7353/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року справа №0540/7353/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Шишова О.О., секретар судового засідання Романченко Г.О., за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників відповідача Голуба Р.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року (повне судове рішення складено 02 листопада 2018 року у м. Слов'янську) у справі № 0540/7353/18-а (суддя в І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - Управління Держпраці) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу від 20 липня 2018 року № ДЦ408/543/АВ/ТД/-ФС; від 20 липня 2018 року № ДЦ408/543/АВ/МГ-ФС; від 20 липня 2018 року № ДЦ408/543/АВ/ІП-ФС.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 липня 2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області на підставі акту інспекційного відвідування від 23 червня 2018 року № ДЦ408/543/АВ ухвалено постанову № ДЦ408/543/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на ФОП ОСОБА_4 було накладено штраф у розмірі 670140,00 грн.; постанову № ДЦ408/543/АВ/МГ-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_4 було накладено штраф у розмір 74460,00 грн.; постанову № ДЦ408/543/АВ/ІП-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_4 було накладено штраф у розмірі 3723,00 грн. Зазначає про відсутність у відповідача підстав для проведення інспекційного відвідування, порушення порядку такого заходу, висновки, які викладені в акті, є такими, що не відповідають фактичним обставинам, отже, просила суд визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 20 липня 2018 року № ДЦ408/543/АВ/ТД/-ФС; від 20 липня 2018 року № ДЦ408/543/АВ/МГ-ФС; від 20 липня 2018 року № ДЦ408/543/АВ/ІП-ФС.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не врахував фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин, а саме: приміщення, яке належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, в якому провадилося інспекційне відвідування, орендується позивачем та ТОВ «Форвард», тому пояснення осіб, які є працівниками ТОВ «Форвард» не можуть бути належним доказом, а правовідносини з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відбувалися за трудовими договорами. Також, зазначає про чисельні процедурні порушення відповідачем під час інспекційного відвідування та складання акту за результатами його проведення. Наголошує, що здійснення відеозйомки під час проведення інспекційного відвідування є незаконним, отже не може бути доказом в розумінні процесуального законодавства.

В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що з 19 червня 2018 року по 23 червня 2018 року Управлінням на підставі пп. 1, 3 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок № 295), було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_4 за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1,2,4-7 пункту 5 Порядку № 295 та на підставі звернення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про порушення стосовно них законодавства про працю.

За результатами інспекційного відвідування Управлінням Держпраці складено акт № ДЦ408/543/АВ від 23 червня 2018 року. Також, разом з актом позивачу було направлено акт про відмову від підпису № ДЦ408/543/АВ-ВП від 04 липня 2018 року. У вищевказаному акті, інспекторами праці було зроблено висновок, що в порушення ст. 24 КЗпП України працівники ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_9 та ОСОБА_23 були допущені до роботи у ФОП ОСОБА_4 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; встановлено роботу у святкові та неробочі дні повара ОСОБА_14, а саме: 1 травня 2018 року (День праці), 9 травня 2018 року (День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги)), 27 травня 2018 року (Трійця); повара ОСОБА_11, а саме 28.06.2018 року (День Конституції України); повара ОСОБА_7, а саме 08.04.2018 року (Пасха (Великдень)) та відсутня оплата у подвійному розмірі за роботу у святкові та не робочі дні; в порушення частини першої статті 116 КЗпП України розрахунок з робітниками ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_8 при звільненні не здійснено у день звільнення.

04 липня 2018 року за наслідком інспекційного відвідування Управлінням було прийнято припис про усунення виявлених порушень № ДЦ/408/543/АВ/П.

12 липня 2018 року ФОП ОСОБА_4 отримала повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу, яке було призначено на 13 липня 2018 року. В цей день ФОП ОСОБА_4 надала заяву про перенесення розгляду справи на 20 липня 2018 року з метою ознайомлення з матеріалами справи.

19 липня 2018 року на адресу відповідача було надано зауваження до акту інспекційного відвідування.

20 липня 2018 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області на підставі акту інспекційного відвідування від 23 червня 2018 року № ДЦ/408/543/АВ ухвалено:

- постанову № ДЦ408/543/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_4 було накладено штраф у розмірі 670140,00 грн.;

- постанову № ДЦ408/543/АВ/МГ-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами відповідно до якої на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_4 було накладено штраф у розмірі 74460,00 грн.;

- постанову № ДЦ408/543/АВ/ІП-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_4, було накладено штраф у розмірі 3723,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б спростовували докази та доводи відповідача, отже, викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги - такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 1 та 3, пп. 6, 9, 27, 50, 51 та 54 п. 4, пп. 5 та 5-1 п. 6, п. 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсації, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування; складає у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративній правопорушення, розглядає справи про така правопорушення і накладає адміністративні стягнення; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Згідно пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці, Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Наказом Державної служби України з питань праці від 04 лютого 2016 року № 8 затверджено Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області.

Згідно з пунктом 1 Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області, Головне управління Держпраці у Донецькій області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статтею 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26.04.2017 року № 295, якою, зокрема, затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295).

Відповідно до п. 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДФС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України «Про відпустки»); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

Відповідно до п. 19 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно до п. 20 Порядку № 295, акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Відповідно до п. 21 Порядку № 295, якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до п. 26 Порядку № 295, у разі відмови керівника чи уповноваженого представника об'єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках.

Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об'єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування.

Об'єкт відвідування зобов'язаний повернути інспектору праці підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання.

У разі ненадходження в установлений строк підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об'єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалось судом вище, під час проведення інспекційного відвідування актом встановлено, що ФОП ОСОБА_4 порушено законодавство про працю.

Щодо доводів апелянта про процедурні порушення під час проведення інспекційного відвідування та складання акту (проведення заходу за місцезнаходженням, а надіслання матеріалів перевірки поштою, відсутність посилання в акті на наказ та направлення про проведення інспекційного відвідування, відсутність в одному примірнику підпису інспектора праці, неповідомлення позивача про відеозйомку), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Доводи про ненадання направлення спростовуються матеріалами справи, воно отримано кухарем ОСОБА_15 (а.с.102-103).

Доводи про те, що акт направлений не в останній день заходу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що перевірка зупинялась для надання позивачем відповідачу документів, після поновлення перевірка була завершена 23.06.2018 та наступного дня Акт направлений засобами поштового зв'язку, що не суперечить приписам Порядку № 295.

Відсутність в одному з примірників Акту підпису ОСОБА_16 судом визнається як технічна помилка, а з огляду на наявність його підпису в 2-х інших примірниках Акту, зазначене не може вважатись підставою для задоволення позовних вимог.

Окремі дефекти акту перевірки: описка щодо дати: не 04.06.18, а 04.07.18; не зазначення технічного засобу, яким здійснювалась відеозйомка - не повинні розглядатися як підстава для визнання постанов про накладення штрафів протиправними та їх скасування.

Більш того, приписами пп. 6 п.11 Порядку № 295 передбачено право інспекторів праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Щодо суті оскаржуваних постанов.

І. Стосовно постанови № ДЦ408/543/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у розмірі 670140,00 грн.:

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Зазначеною вище постановою було накладено штраф у розмірі 670140,00 грн., який розраховано виходячи з встановлення відповідачем порушень абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України (фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору) по шести фізичних особах (ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_17, ОСОБА_18.) з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення: 6*30*3723 = 670140.

Надаючи оцінку правомірності зазначеного рішення суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

1). Стосовно ОСОБА_6.

За вивченням матеріалів справи встановлено, що з 04 червня 2018 року на посаді повара проходить стажування ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до її пояснень від 19.06.2018 (а.с.119) встановлено, що в коло її обов'язків входить робота з приготування їжі. Контроль за виконаною роботою та забезпечення робочим місцем здійснює адміністратор ОСОБА_12 та повар ОСОБА_19, заробітну плату вона отримувала один раз у сумі 700 грн., місце роботи є основним.

Разом з тим, в своїх поясненнях ОСОБА_20 зазначає, що трудовий договір з нею не укладався та вона перебуває на стажуванні.

З відеозапису інспекційного відвідування видно, що ОСОБА_20 перебувала у форменому одязі відповідно до виконуваної нею роботи.

Також, під час інспекційного відвідування були надані пояснення ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зазначила свою посаду «управляюча» Кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», відповідно до яких встановлено, що 19.06.2018 в приміщенні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» знаходилась, в тому числі, ОСОБА_6, яка прийшла працевлаштовуватися кухарем (а.с.120).

Відтак, факт допуску до роботи ОСОБА_20 підтверджений матеріалами справи.

В матеріалах справи наявна копія наказу про прийняття на роботу ОСОБА_6 кухарем з 04.06.2018 по 20.06.2018 з випробувальним терміном за строковим договором та копія договору від 04.06.2018 між позивачем та ОСОБА_6 (а.с.36,37).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення про такий прийом органу ДФС (ч.3 ст. 24 КЗпП).

Форма такого повідомлення затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

При цьому діюче законодавство не виокремлює винятку щодо необхідності повідомлення органу ДФС при укладенні строкового трудового договору. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність роботодавця у випадку допуску працівника до роботи повідомити орган ДФС як при укладенні строкового, так і безстрокового трудового договору.

Таких доказів позивачем не надано, отже, висновки перевіряючих не спростовано.

Відповідно до наказу від 20.06.2018 № 05/ок ОСОБА_6 прийнято з 21.06.2018 на підставі безстрокового трудового договору (а.с.39-41).

В матеріалах справи міститься повідомлення про прийняття на роботу працівника ОСОБА_6 від 20.06.2018., яке подано до органу Державної фіскальної служби (а.с.59).

Відповідач з приводу наведеного, зазначає, що документи, які б засвідчували стажування повара ОСОБА_6 в ФОП ОСОБА_4 під час інспекційного відвідування не надано. Трудовий договір між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під час інспекційного відвідування не укладено.

З огляду на сукупність наявних в справі доказів, зокрема, письмових пояснень ОСОБА_6 і ОСОБА_12, які узгоджуються між собою, відсутність повідомлення з боку позивача органу ДФС про прийняття на роботу згідно наказу від 03 червня 2018 року, колегія суддів не бере до уваги доводи позивача про допуск до роботи ОСОБА_6 за наявності трудового договору на час інспекційного відвідування, а докази з цього приводу: наказ № 03/ок від 03.06.2018, трудовий договір від 04.06.2018 (а.с.36-37) вважає недопустимими, наданими задля ухилення від встановленої законом відповідальності.

Крім того, суд звертає увагу, що стажування працівника на робочому місці без оформлення трудових відносин чинним законодавством про працю не передбачене, окрім випадків цільового направлення центрами зайнятості до роботодавців безробітних, які перебувають на обліку для навчання, стажування необхідним роботодавцю посадам з подальшим працевлаштуванням.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 817/2331/16-а (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 77473418).

Таким чином, на момент інспекційного відвідування трудові відносини між позивачем та ОСОБА_6 не були оформлені у відповідності до вимог діючого законодавства, отже, застосування штрафних санкцій в цій частині є обґрунтованим.

2). Стосовно ОСОБА_11.

За вивченням пояснень ОСОБА_11 (а.с.121), встановлено, що він знаходиться на виробничій практиці з 27 квітня по 29 червня 2018 року, допомагає кухарю: графік роботи тиждень через тиждень з 11.00 по 23.00. Контроль за роботою ОСОБА_11 здійснювала кухар, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_19, керівник - ОСОБА_12 Виплачувалась щотижнева заробітна плата кожен понеділок за тиждень у розмірі 100 грн.

ОСОБА_12 в своїх пояснень з цього приводу зазначила (а.с.120), що 19.06.2018 в приміщенні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» знаходився, в тому числі й ОСОБА_11, який знаходиться на виробничій практиці від училища № 42.

Позивач зазначив, що під час інспекційного відвідування документів по практиці надано не було, оскільки документи не зберігаються в приміщенні кафе, а на вимогу відповідача такі документи надано.

Відповідно до договору про навчально-виробничу практику від 27 квітня 2018 року між ОСОБА_4 та ДНЗ «Краматорське вище професійне торгово-кулінарне училище» одному учню закладу надано робоче місце або навчально-виробнича ділянка для проходження виробничої практики за професією «кухар», рік навчання 2017-2018, дата закінчення практики 29.06.2018 (а.с.61).

Позивачем до апеляційного суду надано достатньо доказів проходження ОСОБА_11 виробничої практики, про це зазначав і сам ОСОБА_11 під час інспекційного відвідування, тому у суду не виникає сумнівів щодо характеру діяльності останнього.

Також, відповідно до табеля обліку робочого часу за червень 2018 року ОСОБА_11 працює з 21.06.2018, але відсутній трудовий договір, повідомлення про прийняття на роботу до ДФС скасовано.

В матеріалах справи міститься повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_11 від 20.06.2018 та скасовуюче повідомлення про прийняття на роботу працівника від 22.06.2018 (а.с.59,60).

Представниками позивача з цього приводу зазначено, що ОСОБА_11 відмовився виходити на роботу, тому й було скасовано повідомлення органу ДФС. Апеляційний суд не вбачає в таких діях позивача порушення норм трудового законодавства.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_11 перебував у позивача на виробничій практиці, що законодавством не визначено як необхідність укладення трудового договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність з боку позивача порушення абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП, отже, відповідачем неправомірно застосовувано штрафні санкції в цій частині.

3). Стосовно ОСОБА_7.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_7 стверджує, що вона працювала на посаді кухаря з березня 2008 року по травень 2018 року, але трудовий договір укладений з 01.11.2010 (а.с.117).

За висновками відповідача, що стало підставою для застосування штрафу, це свідчить про неофіційне працевлаштування з 2008 року по 2010 рік.

Так, безстроковий трудовий договір між позивачем та ОСОБА_21 укладено 01 листопада 2010 року та зареєстровано у Краматорському міському центрі зайнятості за № 5.

Наказом від 15 травня 2018 рок № 03/ок ОСОБА_7 було звільнено за власним бажанням (а.с.48).

Слід зауважити, що Закон України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП було викладено у новій редакції, набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Тобто, відповідачем неправомірно застосовано штрафні санкції за порушення абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП в липні 2018 року, адже встановлений відповідачем факт використання найманої праці без відповідного оформлення трудових відносин (з березня 2008 року по листопад 2010 року) мав місце в період до набрання чинності зазначеної вище норми.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 809/1198/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 74820071).

4). Стосовно ОСОБА_8.

Відповідно до пояснень ОСОБА_8, вона працювала у ФОП ОСОБА_4 поваром з 2013 року не офіційно, з 2017 року по 2018 рік була працевлаштована офіційно.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви про прийняття на роботу від 03.02.2018, наказом від 03.02.208 № 01/ок ОСОБА_8 прийнята на роботу кухарем з 06.02.2017 (а.с.49,50).

Позивачем подано повідомлення до органу ДФС про прийняття працівника на роботу 03.02.2017.

Відповідно до трудового договору від 06.02.2017 між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_8, остання звільнена за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП) 17.04.2018, про що також свідчить наказ про звільнення від 17.04.2018 № 01/ок (а.с.52,54).

За висновками відповідача, підставою для застосування штрафу стало не оформлення у відповідності до вимог чинного законодавства трудових відносин між позивачем та ОСОБА_8 в період з 2013 року по лютий 2017 року.

Як вже було зазначено судом вище, з огляду на те, що набрання чинності Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» відбулось 01 січня 2015 року, відповідачем неправомірно застосовано штрафні санкції за порушення абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП в липні 2018 року в період з 2013 року по 2015 рік, адже факт використання найманої праці без відповідного оформлення трудових відносин мав місце в період до набрання чинності зазначеної вище норми.

Що стосується визначеного відповідачем періоду в період з 2015 року по лютий 2017 року, апеляційний суд зазначає наступне.

В обґрунтування покладеного висновку, відповідач посилається виключно на пояснення ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Між тим, в матеріалах справи наявні відомості про неприязнені стосунки зазначених осіб з позивачем, пов'язані з тим, що остання не сплатила їм належних сум при звільненні. При цьому позивач категорично заперечувала факт неофіційного працевлаштування зазначених осіб.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд не вважає доведеним беззаперечними доказами факт працевлаштування ОСОБА_8 з порушенням трудового законодавства, у зв'язку з чим накладення штрафу на ФОП ОСОБА_4 по цій особі є необґрунтованим.

5). Стосовно ОСОБА_18.

Матеріали справи не містять будь-яких пояснень ОСОБА_18, яка відповідно до повідомлення про прийняття на роботу працівника 21.06.2018 прийнята ФОП ОСОБА_4 (а.с.59).

Відповідно до пояснень ОСОБА_7 від 12.06.2018, ОСОБА_18 працює на посаді офіціанта (а.с.116).

Також ОСОБА_7 у поясненні від 18.06.2018 зазначила, що у даному кафе працювало без офіційного працевлаштування два бармена, два офіціанта, дві посудомийки та три повара.

Під час інспекційного відвідування ОСОБА_18 була відсутня за місцем провадження діяльності ФОП ОСОБА_4

В даному випадку колегія суддів вважає неправомірним застосування штрафних санкцій з огляду на наступне.

По-перше, сама ОСОБА_18 не підтвердила факт працевлаштування без укладення трудового договору.

По-друге, в матеріалах справи наявні відомості про неприязнені стосунки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з позивачем, пов'язані з тим, що остання не сплатила їм належних сум при звільненні. При цьому позивач категорично заперечувала факт неофіційного працевлаштування ОСОБА_18

По-третє, з матеріалів справи вбачається, що позивач орендує приміщення, зокрема кухню, в якому провадилось інспекційне відвідування, разом з ТОВ «Форвард», яке орендує безпосередньо зал кафе. Тобто, можна дійти висновку, що ОСОБА_18 є офіціантом, отже виконує роботу безпосередньо в залі кафе.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд не вважає доведеним беззаперечними доказами факт працевлаштування ОСОБА_18 з порушенням трудового законодавства, у зв'язку з чим накладення штрафу на ФОП ОСОБА_4 по цій особі є необґрунтованим.

6). Стосовно ОСОБА_17.

В матеріалах справи відсутні пояснення безпосередньо ОСОБА_17

Разом з тим, з пояснень ОСОБА_7 вбачається, що у даному кафе працювало без офіційного працевлаштування два бармена, два офіціанта, дві посудомийки та три повара.

В матеріалах справи наявні пояснення управляючої кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» ОСОБА_12, з яких вбачається, що 19.06.2018 в приміщенні кафе знаходилась також ОСОБА_17, яка прийшла працевлаштовуватися технічним працівником.

Під час інспекційного відвідування ОСОБА_17 не була виявлена під час виконання будь-яких трудових обов'язків, тобто, відсутні докази допуску її до роботи ФОП ОСОБА_4

В матеріалах справи наявні відомості про неприязнені стосунки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з позивачем, пов'язані з тим, що остання не сплатила їм належних сум при звільненні. При цьому позивач категорично заперечувала факт неофіційного працевлаштування ОСОБА_17

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач орендує приміщення, зокрема кухню, в якому провадилось інспекційне відвідування, разом з ТОВ «Форвард», яке орендує безпосередньо зал кафе.

Доказів перебування на робочому місці та/або під час виконання роботи акт інспекційного відвідування не містить, відповідачем таких доказів до суду не надано.

Доказів того, яку саме посаду, за висновком відповідача, займала ОСОБА_17, також не надано, як і того, що вона працювала саме у ФОП ОСОБА_4, а не в ТОВ «Форвард».

Отже, суд апеляційної інстанції вважає недоведеним наявність підстав для застосування штрафних санкцій по цій особі.

Враховуючи наведене, постанова № ДЦ408/543/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_4 у розмірі 670140,00 грн. підлягає скасуванню щодо п'яти осіб з шести, тобто, в сумі 558 450,00 грн.

ІІ. Стосовно постанови № ДЦ408/543/АВ/МГ-ФС про накладення штрафу на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у розмірі 74460,00 грн.

Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Зазначеною вище постановою було накладено штраф у розмірі 74460,00 грн., який розраховано виходячи з встановлення відповідачем порушень абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП по двох фізичних особах (ОСОБА_7, ОСОБА_22.) з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення: 2*10*3723 = 74460.

Надаючи оцінку правомірності зазначеного рішення суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про оплату праці», норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Відповідно до ст. 73 КЗпП України, встановлені такі святкові дні: 1 січня - Новий рік; 7 січня і 25 грудня - Різдво Христове; 8 березня - Міжнародний жіночий день; 1 травня - День праці; 9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги); 28 червня - День Конституції України; 24 серпня - День незалежності України; 14 жовтня - День захисника України.

Робота також не провадиться в дні релігійних свят: 7 січня і 25 грудня - Різдво Христове; один день (неділя) - Пасха (Великдень); один день (неділя) - Трійця.

За поданням релігійних громад інших (неправославних) конфесій, зареєстрованих в Україні, керівництво підприємств, установ, організацій надає особам, які сповідують відповідні релігії, до трьох днів відпочинку протягом року для святкування їх великих свят з відпрацюванням за ці дні.

У дні, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допускаються роботи, припинення яких неможливе через виробничо-технічні умови (безперервно діючі підприємства, установи, організації), роботи, викликані необхідністю обслуговування населення. У ці дні допускаються роботи із залученням працівників у випадках та в порядку, передбачених статтею 71 цього Кодексу.

Робота у зазначені дні компенсується відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Відповідно до статті 107 КЗпП України, робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

1). Стосовно ОСОБА_7

Відповідно до пояснень ОСОБА_7, у трудовому договорі між працівником і фізичною особою було обумовлено, що субота та неділя вихідні дні, але ж у дійсності працювала у ці дні та сплати за них не було. Також зазначено, що не було жодних відпусток, графіки відпусток взагалі не надавались.

Згідно табелів обліку робочого часу за 2018 рік встановлено роботу у святкові та неробочі дні повара ФОП ОСОБА_4 ОСОБА_21, а саме 8 квітня 2018 року (Пасха (Великдень), повара ФОП ОСОБА_4 ОСОБА_14, а саме 1 травня 2018 року (День праці), 9 травня 2018 року (День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги).

В матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_7 від 15.03.2018 про надання щорічної відпустки з 01 квітня 2018 року та про виплату відпускних за щорічну тарифну відпустку з 01 квітня 2016 року по 24 квітня 2018 року.

Наказом від 15.03.2018 № 03 ФОП ОСОБА_4 було надано кухарю ОСОБА_7 щорічну тарифну відпустку з 01.04.2018 по 24.04.2018.

Таким чином, письмовими доказами, не спростованими відповідачем (саме на якого процесуальним законодавством покладається обов'язок доведення правомірності свого рішення) підтверджується, що ОСОБА_7 не працювала у святковий день 8 квітня 2018 року (Пасха (Великдень). При цьому пояснення останньої не можуть бути взяті до уваги з огляду на їх суперечність письмовим доказам, наданим позивачем, а також у зв'язку з наявністю між нею та ФОП ОСОБА_4 неприязнених стосунків, про що зазначалось раніше.

Отже, матеріалами справи спростовуються висновки Держпраці, а штрафні санкції в цій частині (стосовно ОСОБА_7.) застосовано неправомірно.

2). Стосовно ОСОБА_14

ОСОБА_14 наказом від 15.05.2018 № 02/ок була звільнена з 15.05.2018.

Згідно табелів обліку робочого часу, з урахуванням підсумкового обліку робочого часу за рік, всі зазначені працівники працювали в межах норми робочого часу. Робота у зазначені святкові та не робочі дні відбувалася у робочі зміни та включено до норми робочого часу у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до наданих розрахунково-платіжних відомостей за квітень - червень 2018 року ОСОБА_14 відсутня оплата у подвійному розмірі за роботу у святкові та не робочі дні.

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_14 звільнена 15.05.2018, а позивачем виплачено кошти у відповідному розмірі лише після перевірки.

Зі змісту інформації про виконання вимог припису державного інспектора праці, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_14 нарахована та виплачена оплата за роботу у святкові дні у подвійному розмірі за 01.05.2018 та 09.05.2018 згідно платіжних доручень № 1340, 1341, 1342 від 19.07.2018 та відомості на виплату грошей № 000015 від 19.07.2018. Тобто, позивачем не заперечувалось вказане порушення під час розгляду справи (а.с.130 зворот).

Таким чином, відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції щодо порушень відносно ОСОБА_14

Відповідно до пункту 29 Порядку № 295 заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 697/2073/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72965403).

Враховуюче наведене, колегія суддів дійшла до висновку про часткове скасування постанови № ДЦ408/543/АВ/МГ-ФС про накладення штрафу на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_4 у розмірі 74 460,00 грн., а саме: щодо ОСОБА_7, тобто, стосовно 1 з 2 осіб, відтак, на суму 37 230,00 грн.

ІІІ. Стосовно постанови № ДЦ408/543/АВ/ІП-ФС про накладення штрафу на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у розмірі 3723,00 грн.

Відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

ОСОБА_14 звільнена з 15.05.2018 за власним бажанням наказом № 02/ок від 15.05.2018 «Про звільнення», однак, розрахункові кошти їй виплачено не у день звільнення, хоча згідно табелю (а.с.62) вона в цей день працювала, а наступного дня (а.с.75).

Зазначене утворює склад правопорушення, за який відповідачем правомірно притягнуто ФОП ОСОБА_4 до відповідальності у вигляді штрафу.

Цього цілком достатньо для відмови у задоволенні позову в цій частині - щодо скасування постанови № ДЦ408/543/АВ/ІП-ФС.

ОСОБА_21 звільнена з 15.05.2018 за власним бажанням наказом № 03/ок від 15.05.2018 «Про звільнення», за висновками відповідача розрахункові кошти на час проведення інспекційного відвідування не виплачені.

ОСОБА_8 звільнена з 17.04.2018 за власним бажанням наказом № 01/ок від 17.04.2018 «Про звільнення», за висновками відповідача розрахункові кошти на час проведення інспекційного відвідування не виплачені.

19 червня 2018 року посадовими особами Управління Держпраці було надано вимогу про надання документів.

23 червня 2018 року на вимогу про надання документів головним бухгалтером ТОВ «Форвард» були надані копії документів, серед яких відомості на виплату готівки за квітень 2018 року (а.с.74) та травень 2018 року (а.с.75), у яких зазначено, що ОСОБА_21, ОСОБА_8 та інші отримали кошти.

Разом з тим, відповідно до пояснень від 23.06.2018 ОСОБА_21 та ОСОБА_8, ці кошти вони не отримували та не підписували такі відомості.

Апеляційний суд зазначає, що докази суб'єктивного характеру (пояснення зазначених осіб) суперечать письмовим доказам, наданим позивачем, тому наявний спір, який повинен бути вирішений у встановленому законодавством порядку. Відповідач не надав належних доказів на підтвердження доводів ОСОБА_21 та ОСОБА_8, що ці кошти вони не отримували та не підписували такі відомості. До вирішення цього трудового спору Держпраці зробило, принаймні, передчасні висновки щодо порушення позивачем норм трудового законодавства, тому в цій частині апеляційний суд не вважає їх правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративній суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на виконання положень ст. 317 КАС України та частково задовольнити позовні вимоги позивача.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем оскаржені постанови на загальну суму 748 323 грн., судом задоволені позовні вимоги на загальну суму 595 680 грн. Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 18708,08 грн., що підтверджено квитанціями про сплату судового збору на суму 7483,23 грн. (а.с.3) та 11 224,85 грн. (а.с.148).

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції присуджує позивачу часткове відшкодування судових витрат зі сплати судового збору в сумі 14982,00 грн., виходячи з наступного розрахунку: 595680*18708,08:748323.

Керуючись статтями 139, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 0540/7353/18-а - скасувати.

Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову № ДЦ408/543/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України на фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 було накладено штраф у розмірі 670 140,00 грн., - в частині накладення штрафу в розмірі 558 450,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову № ДЦ408/543/АВ/МГ-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України на фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 було накладено штраф у розмір 74 460,00 грн., - в частині накладення штрафу в розмірі 37 230,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Донецькій області (85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокоф'єва, буд. 82, ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати в сумі 14 892 (чотирнадцять тисяч вісімсот дев'яносто дві) гривні 00 коп.

Повне судове рішення - 24 січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

О.О. Шишов