Справа № 0940/1456/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/4178/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

за участю позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року (рішення ухвалене у м. Івано-Франківськ судом у складі головуючого судді Скільського І.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України (далі - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до наказу Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України №175 о/с від 22.11.2016, Закону України «Про Національну поліцію України» ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції із виплатою компенсації за 17 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 8 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2016 році. Оскільки відповідачем не проведено повного розрахунку після звільнення, ОСОБА_1, звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, відповідно до постанови якого позов задоволено частково, стягнуто з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України грошову компенсацію за 25 днів невикористаної відпустки в 2016 році в розмірі 5811,75 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2017 по 07.12.2017 в розмірі 23479,47 грн. Не погодившись із рішення суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою до Львівського апеляційного адміністративного суду, відповідно до рішення якого постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано та прийнято нову постанову, якою стягнуто з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України в користь позивача 60 674,67 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначив, що відповідачем виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2016 рік 27.06.2018 року, тобто через 582 днів після звільнення, порушивши при цьому імперативну норму ч.1 ст.117 КЗпП України щодо обов`язку роботодавця виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У зв`язку з наведеним, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.12.2017 року по 28 червня 2018 року в розмірі 47 191,41 грн. і моральну шкоду в розмірі 15575,00 грн. Просив позов задоволити.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 26.08.1997 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Національної поліції України від 07.11.2015 №58 о/с ОСОБА_1, прийнято на службу в Національну поліцію України.

Наказом Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 22.11.2016 №175 о/с, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію України» звільнено зі служби в поліції за пунктом 10 частини 1 статті 77 (у разі набрання законної сили рішення суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення) підполковника поліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу першого територіального управління (з обслуговування Львівської, Івано-Франківської та Закарпатської областей), з виплатою компенсації за 17 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 8 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2016 році.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 в адміністративній справі №809/1036/17 за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про зобов`язання до вчинення дій та стягнення коштів позов задоволено частково. Стягнуто з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 25 днів невикористаної відпустки у 2016 році в розмірі 5811 грн. 75 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23479 грн. 47 коп. В задоволенні решти позовних вимог та вимог до Національної поліції України відмовлено (а.с.14-27).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі №809/1036/17 в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Стягнуто з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України в користь ОСОБА_1 60 674,67 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В решті постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду залишено без змін.

Керуючись п.п.1 п.34 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 та на виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду, виданого 05.06.2018 по справі №809/1036/17 про стягнення коштів з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України на користь ОСОБА_1 09.08.2018 року проведено примусове списання коштів у сумі 60674,67 грн.

Вказане підтверджується Повідомлення Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з меморіальним ордером №690 від 08.08.2018 року.

Згідно із ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі ж невиконання такого обов'язку наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.

Відтак, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, у разі встановлення при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таким чином, відповідачем проведено остаточний розрахунок з позивачем відповідно до постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 року у справі №809/1036/17 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 року, які набрали законної сили.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: Повідомленням Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про безспірне списання коштів з рахунків боржника згідно з меморіальним ордером №690 від 08.08.2018 року, відповідно до якого керуючись п.п.1 п.34 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 та на виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду, виданого 05.06.2018 по справі №809/1036/17 про стягнення коштів з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України на користь ОСОБА_1 09.08.2018 року проведено примусове списання коштів у сумі 60674,67 грн.

Разом з тим, платіжним дорученням №26 від 26.06.2018 року підтверджується виплата позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку у 2016 році в розмірі 5811,75 грн. згідно виконавчого листа №809/1036/17 від 07.12.2017 року.

Також, апеляційний суд в своєму рішенні за наслідками перегляду постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.12.2017, встановив вину власника (роботодавця) та визначив період за який підлягає стягненню з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку, зокрема зазначив, що період проведення виплати відповідно до статті 117 КЗпП розраховується з першого дня затримки виплати середнього заробітку (з наступного дня після звільнення, як дня, коли має бути проведений розрахунок із звільненим працівником), тобто з 23.11.2016 і до дня ухвалення судового рішення судом першої інстанції - 07.12.2017 року.

Апеляційний суд, у своєму рішенні визначено, час затримки розрахунку та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку який підлягає стягненню на користь позивача. Зокрема час затримки розрахунку складає 261 день, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 - 60674,67 грн.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача щодо не виконання чи неналежного виконання Департаментом протидії наркозлочинності Національної поліції України рішення суду, що набрало законної сили 19.03.2018, а також те, що судом апеляційної інстанції в своєму рішенні чітко визначено період час і розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку який підлягає стягненню на користь позивача, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 08.12 2017 по 28.06.2018, що становить 47 191 ,41 грн., не підлягає до задоволення.

Разом з тим, щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що при відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди, а тому під час розгляду справи позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, а судом не встановлено підстав для задоволення вимог про відшкодування шкоди, наявності самої шкоди, її розміру.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року у справі №0940/1456/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 23.01.2019 року