Справа № 820/7129/13-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2019 року

Київ

справа №820/7129/13-а

касаційне провадження №К/9901/2748/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2013 (суддя Волкова Л.М.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2014 (головуючий суддя - Бондар В.О., судді: Калитка О.М., Кононенко З.О.) у справі №820/7129/13-а за позовом Спільного підприємства з іноземними інвестиціями «Скло» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Спільне підприємство з іноземними інвестиціями «Скло» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернулось до суду з адміністративним позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 28.12.2012 №, №, № та №.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 12.11.2013 позов задовольнив у повному обсязі.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 04.02.2014 скасував постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2013 в частині задоволення позову щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області від 28.12.2012 №, № та № та ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. У іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2013 залишив без змін.

Харківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати вказані судові рішення в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 184.1, абзацу «ж» пункту 184.7 статті 184 Податкового кодексу України, статей 7, 86, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для прийняття податковим органом оскарженого податкового повідомлення-рішення від 28.12.2012 №№ про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальній сумі 1941421,25грн., в тому числі: в сумі 1553137грн. основного платежу та в сумі 388284,25грн. штрафних (фінансових) санкцій, слугували висновки документальної позапланової невиїзної перевірки податкового органу, викладені в акті від 05.12.2012 №2148/220/30357198, щодо порушення позивачем пункту 184.7 статті 184 Податкового кодексу України, а саме: не визнано умовний продаж та не збільшено податкове зобов'язання в податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2011 року.

Відповідно до пункту 184.7 статті 184 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість -29.08.2011) якщо в останньому звітному (податковому) періоді на обліку у платника податку залишаються товари та необоротні активи, при придбанні яких суми податку були включені до податкового кредиту, платник податку не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визнати умовне постачання таких товарів та необоротних активів та нарахувати податкові зобов'язання виходячи із звичайної ціни відповідних товарів чи необоротних активів, крім випадків реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Тобто, за загальним правилом, у разі анулювання реєстрації особи як платника податку на додану вартість така особа зобов'язана визнати умовний продаж товарів та необоротних активів за умови нарахування податкового кредиту за операціями з їх придбання в минулих або поточному податковому періодах.

Згідно з пунктом 184.6 статті 184 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість -29.08.2011) у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, свідоцтво Спільного підприємства з іноземними інвестиціями «Скло» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю як платника податку на додану вартість від 16.01.2004 №28030808 анульовано 29.08.2011.

Обставин щодо реорганізації позивача, які виключають застосування у спірній ситуації положень пункту 184.7 статті 184 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість -29.08.2011), судами не встановлено.

Таким чином, у позивача у зв'язку з анулюванням його реєстрації як платника податку на додану вартість виник обов'язок визнати умовний продаж товарів та необоротних активів. При цьому, останнім звітнім періодом є серпень 2011 року (з 01.08.2011 по 29.08.2011).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом грошове зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 28.12.2012 № визначено, виходячи з даних податкової декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2011 року (від 05.05.2011 №41855), згідно з якими у позивача обліковувались запаси (балансова вартість в сумі 96698грн.) та основні фонди (балансова вартість 668987грн.).

Разом з тим, для здійснення умовного продажу необхідно встановити, чи товари та необоротні активи перебували на обліку платника саме в останньому звітному періоді, а також чи були такі активи придбані із нарахуванням чи без нарахування податкового кредиту.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Натомість, як встановлено судами попередніх інстанцій, податковим органом не було досліджено в ході перевірки та не надано під час судового розгляду справи належних доказів, які б підтвердили наявність у позивача в останньому звітному періоді товарів та необоротних активів, за якими сформований податковий кредит.

Враховуючи викладене та з огляду на встановлені процесуальним законом межі касаційного перегляду справи, суд касаційної інстанції вважає, що висновок суду апеляційної інстанції про неправомірність податкового повідомлення-рішення від 28.12.2012 № є правильним.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області без задоволення, а оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду апеляційної інстанції особами, які беруть участь у справі, не оскаржується, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам суду в рамках даного касаційного провадження.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2014 у справі №820/7129/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк