Справа № 243/8505/18
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року справа №243/8505/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів Блохіна А.А., Шишова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Борисполі управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Донцова Андрія Анатолійовича на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2018 року (повне судове рішення складено 12 листопада 2018 року у м. Слов'янську) у справі № 243/8505/18 (суддя в І інстанцій Пронін С.Г.) за позовом ОСОБА_3 до поліцейського роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Борисполі управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Донцова Андрія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до поліцейського роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Борисполі управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Донцова Андрія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позову зазначив, що 31 серпня 2018 року він їхав по трасі Київ-Харків на автомобілі «Mazda 6» державний номерний знак НОМЕР_1. Приблизно об 11-55 годині він був зупинений відповідачем, нібито у зв'язку з тим, що він рухався у крайній лівій смузі при вільній правій. Після чого поліцейським було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 569887, якою його було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки поліцейським були порушені вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», не надано доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, не були роз'яснені його права, отже просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 569887 від 31 серпня 2018 року.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Постановою серії ЕАВ № 569887 від 31 серпня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним за скоєння правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с.6).

Згідно з вказаною постановою, ОСОБА_3 31 серпня 2018 року об 11-55 хвилин, керуючи транспортним засобом «Mazda 6» державний номерний знак НОМЕР_1 на трасі Київ-Харків м. Березань Баришівського району Київської області, здійснив рух в крайній лівій смузі при вільній правій та на вимогу зупинки не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, та не пред'явив поліс обов'язкового страхування, чим порушив вимоги п. 9.9«б» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Спірним у справі є факт вчинення позивачем порушення п.9.9«б» ПДР України та, як наслідок, правомірність прийняття відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 569887 від 31 серпня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, зокрема, передбачених ч.2 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно з п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, в тому числі частиною другою статті 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд зауважує, що предметом розгляду в цій справі є постанова в справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно її тексту (фабули, суті правопорушення - п.6), ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за три самостійні правопорушення (а.с.6):

- здійснив рух в крайній лівій смузі при вільній правій;

- на вимогу зупинки не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію;

- не пред'явив поліс обов'язкового страхування,

чим порушив вимоги п. 9.9«б» Правил дорожнього руху України.

Пунктом 9.9«б» ПДР України, визначено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена, зокрема, у разі зупинки на вимогу поліцейського.

Таким чином, оскаржуваною постановою визначено порушення позивачем певного пункту ПДР України лише щодо одного з трьох зазначених в ній підстав для притягнення до відповідальності.

Здійснення руху в крайній лівій смузі при вільній правій є порушенням правил пункту 11.5 ПДР України, тобто, правил розташування транспортних засобів на проїзній частині, що дійсно передбачено диспозицією ч.2 ст. 122 КУпАП. Однак, враховуючи, що порушення даного пункту ПДР України не знайшло своє відображення в оспорюваній постанові відповідача, беручи до уваги, що відповідачем не надано жодних доказів вчинення цього порушення позивачем, суд не може визнати правомірним притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за таку дію.

Стосовно зазначення в тексті оскаржуваної постанови про не пред'явлення позивачем полісу обов'язкового страхування, такі дії є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, а не ч.2 ст. 122 КУпАП, в зв'язку з чим притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за останньою правовою нормою також не може бути визнано обґрунтованим.

Що стосується притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за порушення вимог п. 9.9«б» ПДР України, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, в диспозиції частини другої статті 122 КУпАП передбачено як правопорушення: порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому апеляційний суд вбачає в такій диспозиції дві самостійні склади правопорушень:

- порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами;

- порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Правила користування попереджувальними сигналами визначено розділом 9 ПДР України, де міститься п. 9.9«б», за порушення якого позивача притягнуто до відповідальності. Однак, диспозицією частини другої статті 122 КУпАП як правопорушення визначено не будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а лише ті, які вчинені при початку руху чи зміні його напрямку.

Вимога пункту 9.9«б» ПДР України про необхідність ввімкнення аварійної світлової сигналізації стосується випадку зупинки на вимогу поліцейського, тобто, таке порушення не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Відтак, незважаючи на допущене ОСОБА_3 порушення пункту 9.9«б» ПДР України, що підтверджене матеріалами справи (зокрема, відеозаписом), таке порушення не визначено диспозицією частини другої статті 122 КУпАП, тому і притягнення його до адміністративної відповідальності відповідачем є протиправним.

Таким чином, склад правопорушення, передбачений ч.2 ст. 122 КУпАП, в діях ОСОБА_3 суд не вбачає, а доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів безпосереднього вчинення позивачем правопорушення, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі встановлених обставин справи в сукупності з наведеними вище нормами матеріального закону, якими регулюються спірні відносини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок місцевого суду про задоволення позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ч.2 ст.77, ч.3 ст.272, п.3 ч.3 ст.286, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст.ст. 321, 322, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу поліцейського роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Борисполі управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Донцова Андрія Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2018 року у справі № 243/8505/18 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 23 січня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

О.О. Шишов