Справа № 826/7322/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7322/18 Головуючий у 1 інстанції - Шевченко Н.М.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.10.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 4066-13 від 28.06.2016, прийняте щодо ОСОБА_2.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.10.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Державна податкова інспекція в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 02.05.2018 на адвокатський запит отримано копію податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 4066-13 від 28.06.2016 щодо нарахування ОСОБА_2 податкового зобов'язання у сумі 25 000,00 грн. транспортного податку за 2016 рік.

Відповідно до листа Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 16605/Д/26-15-13-10-22 від 12.04.2018 підставою нарахування позивачу транспортного податку в 2016 році стала наявність автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, ДНЗ - НОМЕР_1, об'єм двигуна 3456 куб. см, дата здійснення реєстраційної дії - 01.07.2014.

Згідно наявної у матеріалах справи копії листа Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України № 31/26-302 Аз від 26.04.2018, у якому зазначено, що згідно даних національної автоматизованої інформаційної системи МВС: 01.07.2014 ВРЕВ-9 УДАІ ГУМВС України в м. Києві здійснено вторинну реєстрацію, придбаного в торговельній організації транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, об'єм двигуна 3456 куб. см, із видачею ДНЗ - НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію на ім'я ОСОБА_2; 05.05.2015 у ВРЕР - З УДАІ ГУМВС України в м. Києві проведено перереєстрацію вказаного транспортного засобу на нового власника на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 145780 від 05.05.2015, виданої ПП «Автоштаб». (а. с. 19)

Позивач вважає, що транспортний податок за 2016 рік нарахований їй неправомірно, а тому і звернулась до суду першої інстанції з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято протиправно, оскільки позивач не є платником транспортного податку у розумінні приписів Податкового Кодексу України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, ДНЗ - НОМЕР_1, об'єм двигуна 3456 куб. см. є власністю позивача та відноситься до об'єктів оподаткування транспортним податком, а тому відповідачем правомірно винесене оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким визначено ОСОБА_2 зобов'язання зі сплати транспортного податку в розмірі 25 000, 00 грн.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII внесено зміни до ПК України, які набрали чинності з 01.01.2015. Зокрема, введено новий транспортний податок.

У відповідності до ст. 10 ПК України транспортний податок належить до місцевих податків.

Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (п. п. 267.1.1 ст. 267 ПК України).

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см (п. п. 267.2.1 ст. 267 ПК України).

Базою оподаткування відповідно до п. п. 267.3.1 є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті (п. 267.4 ст. 267 ПК України).

Відповідно до положень п. п. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно п. п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015, запроваджено транспортний податок для власників транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3 000 куб. см.

Так, Податковий кодекс України за своїм призначенням визначає правила оподаткування, разом з тим його положення побудовані таким чином, що презюмують наявність всіх необхідних елементів для встановлення та, відповідно, виконання платниками податку свого обов'язку. Законодавець не зобов'язаний спеціально для контролюючих органів визначати випадки, за яких визначення податкового зобов'язання та відповідно вимога його сплати, є незаконними.

Слід зазначити, що транспортний податок є різновидом податку на майно, який встановлюється для власників такого майна (транспортних засобів) або осіб, що використовують його на відповідній правовій підставі. Ознаками платника податку є дотримання всіх або принаймні однієї правомочності, що становлять зміст права власності: володіння та/або користування та/або розпорядження (довірча власність).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Отже, вищенаведені норми визначають те, що обов'язок власника сплачувати податок на майно кореспондується з можливістю такого власника володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном.

Як уже зазначалось вище, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування, тобто - майно, володіння, користування та розпорядження яким здійснює власник відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Слід зазначити, що визначальним, як для вимог Податкового кодексу України, так і ЦК України, є встановлення обставин, які б, зокрема, встановлювали обов'язок власника нести тягар утримання майна, в даному випадку сплачувати податок за це майно. Проте, у разі вибуття майна з володіння власника у останнього припиняється обов'язок і щодо утримання цього майна.

Обов'язковій державній реєстрації підлягає майнове право особи - власника транспортного засобу. Так, мета з якою здійснюється державна реєстрація транспортних засобів визначена у п. 3 Порядку № 1388, а саме: здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів; дотримання законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); використання транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану; ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Державна реєстрація транспортного засобу використовується для вимог податкового законодавства, оскільки відповідно до даних, внесених до реєстру, визначаються платники транспортного податку.

Відповідно до п. 40 Порядку № 1388 зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявна копія листа Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України № 31/26-302 Аз від 26.04.2018, у якому зазначено, що згідно даних національної автоматизованої інформаційної системи МВС:

- 01.07.2014 ВРЕВ-9 УДАІ ГУМВС України в м. Києві здійснено вторинну реєстрацію, придбаного в торговельній організації транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, об'єм двигуна 3456 куб. см, із видачею ДНЗ - НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію на ім'я ОСОБА_2;

- 05.05.2015 у ВРЕР - З УДАІ ГУМВС України в м. Києві проведено перереєстрацію вказаного транспортного засобу на нового власника на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 145780 від 05.05.2015, виданої ПП «Автоштаб».

Таким чином, оскільки законодавцем запроваджено транспортний податок саме для власників транспортних засобів та враховуючи те, що ОСОБА_2 станом на дату прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не була власником транспортного засобу TOYOTA HIGHLANDER, 2011 року випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см, вона не є платником транспортного податку у розумінні приписів Податкового Кодексу України, у зв'язку із чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 4066-13 від 28.06.2016 є протиправним та підлягає скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з апелянта судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Подільському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.10.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 24.01.2019.