Справа № 808/1851/17
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1851/17
(суддя Татарінов Д.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛАРІС-ЕКО», Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року у справі №808/1851/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛАРІС-ЕКО» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОЛАРІС-ЕКО» 22 червня 2017 року звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, згідно з яким, просить визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення № від 09.06.2017 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасоване, оскільки висновки відповідача про безпідставне заниження позивачем суми податку на додану вартість викладені у акті №287/08-01-14-02/31823677 від 25 травня 2017 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржене рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення № від 09 червня 2017 року в частині нарахування позивачу податкового зобов'язання за основним платежем у сумі 253893,00 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 63473,25 грн.

У задоволені позову в іншій частині відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 253893,00 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 63473,25 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в частині відмови у задоволені позову, позивач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову та прийняти нову постанову, якою позов в цій частині задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає про безпідставне неврахування судом першої інстанції первинних бухгалтерських документів позивача в підтвердження реальності господарської операції позивача з ТОВ «ТК Гамма», документів в підтвердження подальшої поставки придбаного товару АТ «МОТОР СІЧ». Посилається на свою необізнаність щодо протиправної діяльності зазначеного контрагента.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в частині задоволення позову, відповідач оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що ТОВ «Скай груп Плюс», ТОВ «Гранада Груп», ТОВ «Вейррон» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Крім того, ТОВ «Абсолют Буд сервіс», ТОВ «Київ Спец Буд» входять до структури «конвертаційного центру», що підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000013 від 13.01.2017 року.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідача, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, та заперечували щодо задоволення апеляційних скарг протилежної сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року, а з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від 25.05.2017 №287/08-01-14-02/31823677 в якому зроблено висновок про порушення позивачем: підпункт 14.1.36 підпункт 14.1 181 пункту 14.1 статті 14, пункт 198.1, пункт 198.2 пункт 198.3, пункт 198.6 статті 198, пункт 201.1 статті 201 ПК України, а саме підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 588 277,00 грн. (т. 2 а.с. 150 - 214).

На підставі висновків, викладених в акті відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 09 червня 2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 483077,00 грн., та застосовано штрафні санкції у розмірі 120769,25 грн. (т.1 а.с.13).

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача, в скасованій судом частині, прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового Кодексу України (далі - ПК). Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон № 996-ХIV.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначенні господарські операції пов'язані не з фактом підписання договорів, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України (далі - ПК).

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Скай груп Плюс», ТОВ «Гранада Груп», ТОВ «Вейррон», ТОВ «Абсолют Буд сервіс», ТОВ «Київ Спец Буд».

При цьому зауважень до первинних документів під час проведення перевірки у податкового органу стосовно взаємовідносин позивача з зазначеними контрагентами не було, що підтверджується даними акта перевірки №287/08-01-14-02/31823677 від 25 травня 2017 року.

В акті перевірки податковий орган не зазначив про дефекти первинних документів у їх складанні, або оформленні, або не відповідність їх податковому законодавству.

При цьому, реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини вчинення господарських операцій, а саме щодо правовідносин з:

ТОВ «Київ Спец Буд» - договорами про виконання робіт, актами надання послуг, актами здачі-приймання робіт; товарно-транспортними накладними; видатковими накладними, податковими накладними (т. 1 а.с. 32 -83, т. 2 а.с. 48 - 87);

ТОВ «Абсолют Буд сервіс» - договорами про виконання робіт, договорами поставки, актами про виконання робіт, актами про надання послуг, актами виконання робіт; товарно-транспортними накладними; платіжними дорученнями; видатковими накладними, податковими накладними (т. 1 а.с. 84 - 138, т. 2 а.с. 2 - 47);

ТОВ «Скай груп Плюс» - договорами про виконання робіт, актами про виконання робіт; товарно-транспортними накладними; платіжними дорученнями; видатковими накладними, податковими накладними (т. 1 а.с. 84 - 138, т. 2 а.с. 2 - 47);

ТОВ «Гранада Груп» - договором купівлі-продажу; товарно-транспортною накладною; платіжними дорученнями; видатковими накладними, податковими накладними (т. 3 а.с. 24 - 48);

ТОВ «Вейррон» - договором поставки, актом виконання робіт, видатковою накладною, податковими накладними (т. 3 а.с. 49 - 60).

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Скай груп Плюс», ТОВ «Гранада Груп», ТОВ «Вейррон», ТОВ «Абсолют Буд сервіс», ТОВ «Київ Спец Буд», за наслідками яких сформовано спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару (надання послуг, виконання робіт), транспортування товару від продавця до покупця, оприбуткування товару покупцем, оплату його вартості, використання у власній господарській діяльності.

Щодо правовідносин позивача з ТОВ «Гама» слід зазначити наступне.

25 листопада 2016 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/12032/16-к (1-кп/335/581/2016), який набрав законної сили 26 грудня 2016 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28 частиною 2 статті 205, частиною 3 статті 28 частиною 2 статті 205, частиною 5 статті 27 частиною 2 статті 212 Кримінального кодексу України, а також ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано винною у вчиненні злочинів передбачених частиною 2 статті 28 частиною 2 статті 205, частиною 3 статті 28 частиною 2 статті 205, частиною 5 статті 27 частиною 2 статті 212 Кримінального кодексу України (т. 1 а.с.46-65).

У зазначеному вироку судом встановлено взаємовідносини позивача з ТОВ «ТК Гама».

Згідно з цим вироком ОСОБА_5 у період з 04 лютого 2015 року по 30 вересня 2016 року будучи засновником, директором та бухгалтером ТОВ «ТК Гама», не мав жодного відношення до зазначених обов'язків покладених на нього згідно з Законом України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансово-господарську діяльність ТОВ «ТК Гама» не вів, ніяких господарських, бухгалтерських та податкових документів не підписував. Податкову звітність підприємства він не складав та до контролюючих органів не надавав. Банківськими рахунками підприємства не керував, операції по перерахуванню грошових коштів не здійснював.

Також у вироку зазначено, що «ОСОБА_4 у період з 04 лютого 2015 року по 30 вересня 2016 року знаходячись за адресою місця свого мешкання: АДРЕСА_1, у подальшому знаходячись у офісних приміщеннях за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, після чого знаходячись у приміщенні за адресою: АДРЕСА_4, з метою прикриття незаконної діяльності суб'єктів господарювання реального сектору економіки, шляхом укладання нікчемних угод з підконтрольними суб'єктами господарювання, систематично проставляла відбитки печатки ТОВ «ТК Гама» на бланках господарських та бухгалтерських документів. Зазначені послуги надавалися співучасниками у вчиненні злочину за грошову винагороду у розмірі від 7 до 14 % від суми перерахованих та проконвертованих грошових коштів, яка потім їм виплачувалася представниками підприємств реального сектору економіки за прикриття їх незаконної діяльності із штучної мінімізації податкових зобов'язань.

Зокрема, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 у період з 04 лютого 2015 року по 30 вересня 2016 року забезпечив прикриття незаконної діяльності

грудень 2015 - ТОВ "ЕМОНТ-2001" 68, ТОВ "ПОЛАРІС-ЕКО" 04, ПП "БАЗИС М" 48, ТОВ "ВБК"ЛПБУД" 84, ТОВ "ПРОМИСЛОВИЙ АЛЬЯНС ЗАПОРІЖЖЯ" 93, ТОВ "ПРОМИСЛОВИЙ АЛЬЯНС ЗАПОРІЖЖЯ" 93, ТОВ "ПРОМИСЛОВИЙ АЛЬЯНС ЗАПОРІЖЖЯ" 93, ТОВ "ПРОМИСЛОВИЙ АЛЬЯНС ЗАПОРІЖЖЯ" 93, ТОВ "МХК" 20, ТОВ "БЕСТІНВЕСТ-АГРОТРЕЙД" 82, ТОВ "ФИЛТИ-35" 19, ТОВ "ТД ММК" 47, ТОВ "АФІЦІО" 18, ТОВ "ПРАЙСМАРКЕТ" 02, ТОВ "ЕЛЕКТРОПРОЕКТ" 74, ТОВ "СПЕЦТЕХНІКА-ЗАПОРІЖЖЯ" 86, ТОВ "ЛІБРА-С"90, АТ "МОТОР СІЧ" 46;

січень 2016 - ТОВ "ЕМОНТ-2001" 68, ТОВ "ПОЛАРІС-ЕКО" 04, ТОВ "ЗАПОРІЖСПЕЦБУД" 52, ПП "БАЗИС М" 48, ТОВ "ТД ММК" 47, ТОВ "ТД ММК" 47, ТОВ "ТД ММК" 47, ПП "ДІТЕК" 01, ТОВ "ПРАЙСМАРКЕТ" 02, ТОВ "СПЕЦТЕХНІКА-ЗАПОРІЖЖЯ" 86, ТОВ "ЛІБРА-С" 90, АТ "МОТОР СІЧ" 46;

лютий 2016 - ТОВ "ЕМОНТ-2001" 68, ТОВ "ПОЛАРІС-ЕКО" 04, ПП "ДІТЕК" 01, ТОВ "ЗАПОРІЗЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД №2" 15, ТОВ "СПЕЦТЕХНІКА-ЗАПОРІЖЖЯ" 86, ТОВ "ЛІБРА-С" 90, ТОВ "ІН-ГРЕЙД" 96, АТ "МОТОР СІЧ" 46,

щодо ухилення від сплати податків шляхом укладення нікчемних угод та документального оформлення вигаданих прибуткових та видаткових операцій по рахунках підприємства, складанні від імені службових осіб ТОВ «ТК Гама» первинних документів щодо реалізації товарів, робіт, послуг, складанні та видачі документів податкової звітності...».

Таким чином, зазначеним вище способом, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4, переслідуючи спільну мету прикриття незаконної діяльності суб'єктів господарювання реального сектору економіки, придбано ТОВ «ТК Гама», та використовуючи його реквізити, печатку, електронні ключі тощо, протягом періоду з 04 лютого 2015 року по 30 вересня 2016 року забезпечено здійснення банківських фінансових операцій з перерахування отриманих від підприємств реального сектору економіки 46228220 грн. 65 коп. у безготівковій формі на інші підконтрольні суб'єкти господарської діяльності та подальшого конвертування з безготівкової форми у готівку…».

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано враховуючи обставини встановлені вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/12032/16-к (1-кп/335/581/2016) дійшов правильного висновку про, що первинні документи виписані від імені ТОВ «ТК ГАМА» та підписані ОСОБА_5, не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності у таких документах всіх формальних реквізитів, що передбаченні чинним законодавством України, оскільки статус фіктивного, нелегального підприємства ТОВ «ТК ГАМА» несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а тому господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Отже у позивача відсутні правові підстави на формування показників бухгалтерської та податкової звітності по первинних документах виписаних від імені ТОВ «ТК ГАМА».

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 09 червня 2017 року в частині нарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 253893,00 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 63473,25 грн.

Щодо доводів позивача про реальність господарської операції з ТОВ «ТК Гамма» за наявності первинних документів які це підтверджують слід зазначити наступне. Судом першої інстанції надана вірна оцінка обставинам взаємовідносин позивача з ТОВ «ТРК Гамма», згідно з якою статус фіктивного підприємства є несумісним з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Щодо доводів відповідача про те, що ТОВ «Скай груп Плюс», ТОВ «Гранада Груп», ТОВ «Вейррон» здійснювало діяльність спрямовану на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам, а ТОВ «Абсолют Буд сервіс», ТОВ «Київ Спец Буд» входять до структури «конвертаційного центру», що підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000013 від 13.01.2017 року, слід зазначити, що зазначені доводи відповідача є припущеннями, оскільки відповідачем не надано до суду передбаченого законодавством України належного доказу в підтвердження протиправної діяльності контрагентів, яким є вирок суду у кримінальній справі.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом з обставинами діяльності контрагентів (неподання звітів до податкового органу, неможливість проведення їх перевірки), що є неприпустимим як за законодавством України так і за міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань… Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Щодо доводів відповідача про відсутність в ході аналізу податкової звітності інформації щодо ресурсів контрагентів необхідних для здійснення господарської діяльності, слід зазначити, що такі доводи не спростовують обставин постачання позивачу товарно-матеріальних цінностей або надання послуг, адже така діяльність може здійснюватися не лише за рахунок власних ресурсів, але й за рахунок ресурсів, що належать іншим особам (найманих ресурсів).

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначений обов'язок виконав лише частково.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛАРІС-ЕКО», Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року у справі №808/1851/17 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 24 січня 2019 року.

Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко