Справа № 0840/4022/18
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/4022/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року (суддя Прудивус О.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 24.10.2018 року) у справі № 0840/4022/18 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

25.09.2018 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Шевченківського об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя (далі по тексту - відповідач), в якому просив зобов'язати відповідача призначити та виплачувати йому пенсію за віком, включивши до розрахунку розміру пенсії підвищення, передбачене ч. 1 ст. 29 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 56,25 грн., починаючи з 24.07.2017 з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтував тим, що Конституційний суд України у Рішенні від 11.10.2005 року №8-рп/2005 визначив, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку, звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. Апелянт вказував, що статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» дійсно визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Але згідно з Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальний пенсійний вік для мене передбачений 55 років, як для учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням, яке додається. Незважаючи на досягнення пенсійного віку (55 років виповнилося 07 січня 2010 року), з заявою про призначення пенсії за віком вказує, що звернувся лише в квітні 2017 року. Пенсію за віком було призначено на 75 місяців пізніше, і відповідно позивач вважає має право на застосування до нього положень ч. 1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка зазначає, що: «Особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців».

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена ч. 2 ст. 40 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV для призначення пенсії. Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим ч. 1 ст. 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців. Суд першої інстанції вказував, що за змістом вказаної норми підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію. Для підвищення пенсії на підставі ч. 1 ст. 29 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 ч. 1 від 09.07.2003 року № 1058-IV; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 ч. 1 від 09.07.2003 року № 1058-IV. Коли особа реалізувала право виходу на пенсію у 1991 році у віці 43 років за Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII, то його звернення із заявою про призначення пенсії за віком у 2017 році у віці 69 років не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки з 1991 року по 2017 рік він отримував пенсію за вислугу років. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивач реалізував своє право виходу на пенсію до 2017 року за Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII та до 24.04.2017 отримував пенсію за вислугу років, суд робить висновок, що підстави для застосування до пенсії позивача величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, з урахуванням підвищення, передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV за більш пізній вихід на пенсію, починаючи з 12.07.2018, відсутні.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному УПФУ м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, яка призначена відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що до квітня 2017 року ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII. З 24.04.2017 позивачу було призначено пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У лютому 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення та виплату пенсії за віком з урахуванням ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію. Позивач отримав відмову, яку оскаржив у судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2018 по справі № 808/862/18 визнано протиправною бездіяльність Шевченківського об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя в частині відмови включення до розрахунку пенсії позивачу підвищення передбаченого ч.1 ст.29 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV; зобов'язано призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, включивши до розрахунку розміру пенсії підвищення, передбачене ч.1 ст.29 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV за більш пізній вихід на пенсію, починаючи з 24.07.2017; в частині позовних вимог щодо зобов'язання включити до розрахунку розміру пенсії підвищення у розмірі саме 56,25% відмовлено.

У серпні 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити та виплачувати пенсію за віком, включивши до розрахунку пенсії підвищення, передбачене ч.1 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, починаючи з 24.07.2017 року. Листом від 02.08.2018 року № 402/3-1 Шевченківське об'єднане УПФУ м. Запоріжжя повідомило позивача, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2018 року по справі № 808/862/18 йому було проведено перерахунок пенсії, розмір якої склав 4685,02 грн. Доплату по проведеному перерахунку за період з 24.07.2017 року по 31.08.2018 року у розмірі 3607,78 грн. позивачу нараховано на вересень 2018 року.

ОСОБА_1 повторно звернувся до Шевченківського об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя з заявою про призначення йому підвищення до пенсії за пізній вихід на пенсію. Листом від 06.09.2018 № 180п/3-9 заява позивача також була залишена без задоволення.

Отже, обставини справи вказують на те, що ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугою років до квітня 2017 року, після чого йому було призначено пенсію за віком. Призначення пенсії за віком відбулось у 62 роки. Позивач вважає, що оскільки пенсія за віком йому призначена не в 60 років, як передбачено законодавством а в 62 роки, тому він має право на передбачену доплату за більш пізній вихід на пенсію.

Згідно п.2 cт.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь - який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

Тобто, у випадку ОСОБА_1, йому не було призначено новий вид пенсії, коли йому призначено пенсію за віком. Він здійснив перехід з пенсії за вислугою років на пенсію за віком.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим ч. 1 ст. 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Судова колегія вказує, що для підвищення пенсії на підставі ч. 1 ст. 29 вищевказаного Закону, необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 ч. 1; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 ч. 1.

Після досягнення 60 років, необхідних для призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 вже отримував пенсію.

Підвищення розміру пенсії за віком за більш пізній вихід на пенсію, визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію. Отримуючи пенсію при настанні пенсійного віку, особа не може скористатись правом підвищення розміру пенсії за віком за більш пізній вихід, оскільки умовою для підвищення пенсії на підставі ч. 1 ст. 29 Закону є не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку.

Позивач реалізував своє право виходу на пенсію при досягненні 55 років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та до квітня 2017 отримував пенсію за вислугу років, підстави для застосування до пенсії позивача величини оцінки одного року страхового стажу, з урахуванням підвищення, передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, відсутні.

Суд першої інстанції доречно скористався практикою Верховного Суду, рішення кого є обов'язковими для застосування у подібних спорах. Зокрема, постановою Верховного Суду від 18.09.2018 року у справі № 336/4385/17, з подібних правовідносин вже встановлено правовий висновок.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції ухвалюючи нове рішення вирішує питання про розподіл судових витрат. Судові витрати здійснені позивачем повертаються йому тільки у тому разі коли його позовні вимоги задоволено. Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні позовних вимог.

Також не передбачено повернення судових витрат, здійснених особою у разі відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 314, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 0840/4022/18 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник