Справа № 1240/2377/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року справа №1240/2377/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Міронової Г.М., Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 р. (у повному обсязі складено 24 жовтня 2019 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 1240/2377/18 (головуючий І інстанції суддя І.О. Свергун) за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області, з урахуванням уточнення просив про визнання рішення відповідача від 27.07.2018 року № 1625 щодо відмови йому у зарахуванні до його пільгового стажу періоду роботи з 03.03.1997 року по 31.07.1999 року та з 01.08.1999 року по 31.03.2002 року, та в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до абз. 1 п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» неправомірним; скасування рішення відповідача від 27.07.2018 року № 1625 про відмову в призначенні пенсії; зобов'язання відповідача зарахувати йому до пільгового стажу період роботи з 03.03.1997 року по 31.07.1999 року, коли він працював респіраторником у 9-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби в вугільній промисловості України; період роботи з 01.08.1999 року по 31.03.2002 року, коли він працював респіраторником у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби в вугільній промисловості України; зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до абз. 1 п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням до його пільгового стажу періодів роботи з 03.03.1997 року по 31.07.1999 року, та з 01.08.1999 року по 31.03.2002 року (а.с. 53-56).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 27.07.2018 № 1625 «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно статті 114 п. 3 ч. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_3».

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області зарахувати ОСОБА_3 до його пільгового стажу період роботи респіраторником у 9-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України з 03.03.1997 по 31.07.1999 та період роботи респіраторником у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України з 01.08.1999 по 31.03.2002.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 11.07.2018 з урахуванням до його пільгового стажу періодів роботи з 03.03.1997 по 31.07.1999 та з 01.08.1999 по 31.03.2002.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 110-114).

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до пільгового стажу позивача, що дає право на пенсію згідно п. 3 ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не зараховано періоди роботи в 9 воєнізованому гірничорятувальному загоні з 03.03.1997 року по 31.07.1999 року та у 2 воєнізованому гірничорятувальному загоні з 01.08.1999 року по 31.03.2002 року в зв'язку з відсутністю уточнюючої довідки підприємства та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, які передбачені п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Представник відповідача в апеляційній скарзі просив розглянути справу за його відсутності.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, дотримувався аргументів, наведених у відзиві.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи позивач 11.07.2018 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 22).

Рішенням від 27.07.2018 року № 1625 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки у останнього відсутній необхідний пільговий стаж роботи - 19 років 10 місяців 23 дні. Позивачу не зараховано до пільгового стажу період роботи в 9 гірничорятувальному загоні з 03.03.1997 року по 31.07.1999 року та в 2 воєнізованому гірничорятувальному загоні з 01.08.1999 року по 21.03.2002 року у зв'язку з відсутністю уточнюючої довідки підприємства та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру соціального страхування (а.с. 24).

У доповненні до рішення від 27.07.2018 року № 1625 зазначено, що відповідачем визнається пільговий стаж ОСОБА_3 строком 19 років 02 місяці 06 днів за період його роботи та 09 місяців 26 днів за період навчання. Тобто, всього визнається пільговий стаж роботи строком 20 років 00 місяців 02 дні. До пільгового стажу, що дає право на пенсію згідно ст. 114 п. 3 ч. 1 не зараховано період роботи в 9 гірничорятувальному загоні з 03.03.1997 року по 31.07.1999 року та в 2 воєнізованому гірничорятувальному загоні з 01.08.1999 року по 21.03.2002 року у зв'язку з відсутністю уточнюючої довідки підприємства та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру соціального страхування (а.с. 39-40).

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття управлінням рішення від 27.07.2018 року № 1625 про відмову в призначенні пенсії позивачу з зарахуванням йому до пільгового стажу період роботи з 03.03.1997 року по 31.07.1999 року респіраторником у 9-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби в вугільній промисловості України та період роботи з 01.08.1999 року по 31.03.2002 року респіраторником у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби в вугільній промисловості України.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Пунктом шостим статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами частини першої ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років (п. 3 ч. 1 ст. 114 Закону № 2148).

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, трудова книжка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За даними трудової книжки позивача останній у період з 01.09.1991 року по 26.06.1992 року навчався в ПТУ № 2 Лисичанську, 01.09.1991 року вступив до Лисичанського профтехучилища № 2 і 26.06.1992 року закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища на базі середньої освіти ща професією «електрослюсар підземний. З 06.07.1992 року по 02.08.1995 року позивач працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем під земелю Шахти ім. Д.Ф. Мельникова ВО «Лисичанськвугілля»; з 02.08.1995 року по 26.02.1997 року слюсарем монтажником в ТОВ МП «Аккорд»; з 03.03.1997 року по 31.07.1999 року респіраторником у 9-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби в вугільній промисловості України; з 01.08.1999 року по цей час респіраторником у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби в вугільній промисловості України. Також у трудовій книжці містяться записи від 09.06.2000, від 03.06.2005, від 03.06.2010, від 03.06.2015 про те, що за наслідками атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право переходу на пенсію за Списком № 1 (а.с. 9-11).

Записи щодо спірних періодів роботи позивача в трудовій книжці здійснені у відповідності до Інструкції та дефектів не містять.

Професія респіраторника відноситься до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, що діяв до 16.01.2003 року.

Матеріали справи містять довідку 2-го воєнізованого гірничорятувального загону про те, що 2-й ВГРЗ є правонаступником 9-го ВГРЗ з 01.08.1999 року (а.с. 97).

Таким чином, записами у трудовій книжці позивача підтверджено періоди його роботи на відповідних посадах у спірні періоди.

Суд вважає безпідставним вимогу апелянта щодо надання уточнюючих довідок, оскільки довідка надається лише в тих випадках, коли відсутні відомості трудової книжки або відповідних записів у ній, які дають право позивачу на оформлення пільгової пенсії.

Крім того, позивач на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії не має можливості надати уточнюючі довідки за незалежних від його волі причин, оскільки відповідні архіви розташовані в населеному пункті, які внесені до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794 затверджене Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (надалі - Положення № 794).

Так, згідно з нормами пункту 1 зазначеного Положення персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов'язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).

В основі персоніфікованого обліку, згідно пункту 3 Положення № 794 лежить обов'язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб; обов'язковість використання індивідуального ідентифікаційного номера даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

Згідно норм пункту 5 даного Положення персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Відповідно до статті 44 Закону № 1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених норм вбачається, що у зв'язку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком пенсійний орган був зобов'язаний перевірити копії відповідних документів та у разі виявлення невідповідностей вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

За вих.. № 95 від 19.07.2018 Другий воєнізований гірничорятувальний загін повідомив пенсійний орган про неможливість дати додаткові відомості щодо уточнюючих довідок, оскільки архіви залишилися на тимчасово неконтрольованій території (а.с. 17).

Командиром 2 ВГРЗ за вих. № 489 від 23.07.2018 відповідачу було повідомлено про правові підстави відсутності відомостей щодо позивача в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру соціального страхування до 01.04.2002 року (а.с. 23).

Однак, відповідачем в порушення зазначених норм Порядку, вищевказані листи не були враховані і одразу було винесено рішення про відмову в призначенні пенсії.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо скасування рішення відповідача від 27.07.2018 № 1625 «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно статті 114 п. 3 ч. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_3»; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області зарахувати ОСОБА_3 до його пільгового стажу період роботи респіраторником у 9-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України з 03.03.1997 по 31.07.1999 та період роботи респіраторником у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України з 01.08.1999 по 31.03.2002 та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 11.07.2018 з урахуванням до його пільгового стажу періодів роботи з 03.03.1997 по 31.07.1999 та з 01.08.1999 по 31.03.2002.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що відмовляючи у у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 03.03.1997 року по 31.07.1999 року та з 01.08.1999 року по 31.03.2002 року та в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до абз. 1 п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він діяв правомірно.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 р. у справі № 1240/2377/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко