Справа № 200/18565/17(2-а/200/1290/17)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а їн и

26 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 200/18565/17(2-а/200/1290/17)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року (суддя Яковлев Д.О.) в адміністративній справі №200/18565/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради щодо відмови у постановці на облік на забезпечення санаторно-курортного лікування та зобов'язати поставити його на облік для забезпечення санаторно-курортним лікуванням, як учасника бойових дій.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржену ухвалу скасувати, справу направити для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю. Апелянт зазначає, що, мотивуючі свій висновок стосовного того, що обраний позивачем спосіб захисту є таким, що в не повній мірі відповідає нормам матеріального права, суд не вказав жодних нормативно- правових актів, що його підтверджують. Також, позивач вказує, що суд першої інстанції не дослідив обставин та порушив норми права, щодо строків оскарження. Скаржник стверджує, що в його позові не має будь-яких матеріальних вимог, а лише потреба у постановці на облік для подальшого користування пільгами по санаторно- курортному забезпеченню, тому суд не повинен був застосовувати місячний строк. Також, ОСОБА_1 вказує, що суд визнав єдиним доказом на підтвердження виникнення та існування спірних правовідносин щодо забезпечення санітарно-курортним лікуванням копію довідки для одержання путівки на санітарно - курортне лікування від 14 вересня 2017 року №80 у м. Трускавець, та на підставі даної довідки встановив, що останнім днем для звернення до адміністративного суду було 17 жовтня 2017 року. Дана довідка є встановленою формою 070/о та дійсна 12 місяців з дня її видачі, але суд проігнорував необхідність встановлення суті даної довідки.

Згідно статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що єдиним доказом на підтвердження виникнення та існування спірних правовідносин щодо забезпечення санаторно-курортним лікуванням ОСОБА_1 долучено лише копію довідки для одержання путівки на санаторно-курортне лікування від 14 вересня 2017року №80 у м. Трускавець, останнім днем для звернення до адміністративного суду було 17 жовтня 2017року. Згідно штемпелю відділення поштового зв'язку, позовну заяву було надіслано 19 жовтня 2017 року, тобто з порушенням вимог частини 5 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства. Також, судом першої інстанції встановлено, що позивачем обраний спосіб захисту такий, що не в повній мірі відповідає нормам матеріального закону, з огляду на вказані ОСОБА_1 у позові Закони і підзаконні акти України, підставою виникнення спірних правовідносин може бути лише рішення Управління. Питання форми прийняття рішення, за ініціативою позивача, також може бути предметом судового розгляду, однак у цьому випадку є не доцільним, оскільки відсутнє у позові ОСОБА_1

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-ІУ (який діяв до 15.12.2017 року), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 100 цього ж Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, суд повинен всебічно дослідити позовні матеріали на предмет своєчасного звернення особи до суду з відповідним позовом, у тому числі, щодо наявності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними у разі встановлення факту його пропуску.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду є передчасними, оскільки обставина того, коли позивач дізнався чи повинен був дізнатись про порушення своїх прав, судом не встановлена.

Крім того, суд першої інстанції суд в мотивувальній частині вказав, що він вважає «висновок, зроблений ОСОБА_1 про протиправність, саме дій Управління, що полягають в усній відмові у постановці на відповідний облік особи, що за законом має право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням а, як наслідок обраний спосіб захисту такими, що не повній мірі відповідають нормам матеріального права».

Проте, невідповідність обраного позивачем способу захисту, згідно частини 1 статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-ІУ, не входило до переліку питань, які з'ясовує суддя після одержання позовної заяви на стадії відкриття провадження в адміністративній справі. Ця обставина також не є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

При постановленні оскарженої ухвали судом першої інстанції застосовані положення частини 5 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Слід зазначити, що згідно цієї норми для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлювався місячний строк.

Однак, ОСОБА_1 у позовній заяві не оскаржував жодного рішення відповідача, на підставі якого суб'єктом владних повноважень могла бути заявлена вимога про стягнення грошових коштів.

Порушення норм процесуального права, відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 315, 317, 320, 325 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 жовтня 2017 року в адміністративній справі №200/18565/17 - скасувати.

Адміністративну справу№200/18565/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Дніпрі ради -направити для продовження розгляду до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 26 грудня 2018 року та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук