Справа № 560/4311/18
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4311/18
РІШЕННЯ

іменем України

28 січня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №56303401 від 03 травня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача, як суб'єкта незалежної професійної діяльності, діяльність якого поширюється на м. Київ, були відсутні правові підстави для прийняття до виконання виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з фізичної особи, яка проживає у АДРЕСА_1. У зв'язку із зазначеними обставинами спірна постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду 17 січня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк".

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідач та третя особа в судове засідання не прибули, причин неявки суду не повідомили.

Судом отримано відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити. Вказує, що стягувачем - Публічним акціонерним товариством "Першим Українським Міжнародним Банком" подано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місцезнаходження майна боржника (грошових коштів), а саме карткового рахунку НОМЕР_1 відкритого у ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований за адресою місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4. Враховуючи положення ст. 190 Цивільного кодексу України, зазначає, що грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном. Враховуючи те, що позивач є власником карткового рахунку НОМЕР_1 відкритого у ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", він, як приватний виконавець, в межах повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" прийняв виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника у банках.

Згідно з частиною дев'ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка або експерта, суд 28 січня 2019 року перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши докази, які знаходяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1, зареєстрований за адресою у АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_2.

ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" звернувся із заявою вих. №59923 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни із заявою про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку НОМЕР_1 в валюти гривні, відкритого в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк".

Відповідно до змісту вказаної заяви, у відповідності до вимог ст.ст. 3, 4, 5, 19, 24, 28, п. 1 ч. 1 ст. 26, та ч. 2 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження", третя особа просила відкрити за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. за №1602 від 22.03.2018 р. про стягнення з боржника - ОСОБА_1 коштів у розмірі 62985,41 грн.

У випадку встановлення доходу боржника - ОСОБА_1, третя особа просила звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення на стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., постановою від 03.05.2018 р. відкрито виконавче провадження ВП №56303401 про примусове виконання виконавчого напису №1602 від 22.03.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з боржника - ОСОБА_1 на користь ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість у розмірі 62985,41 грн.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Крім того, суд встановив, що 30.11.2018 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. у виконавчому провадженні ВП №56303401, при примусовому виконанні виконавчого напису №1602 виданого 22.03.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Вищевказаною постановою звернено стягнення на доходи боржника - ОСОБА_1, що отримує дохід у ТОВ "Агрохолдинг 2012". Відрахування здійснюються із доходів боржника у розмірі 20 відсотків, відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до ст.ст. 68, 70 Закону України "Про виконавче провадження" на користь стягувача.

Загальна сума, яка підлягає стягненню із боржника за виконавчим провадженням №56303401 складає: 69633,95 грн.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пункт 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1-2 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 р. №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Частиною 1 ст. 27 Закону №1403-VIII встановлено, що фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Частинами 1 та 2 ст. 24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до ст. 19 Закону №1404-VIII право вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що Закон України "Про виконавче провадження" і Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначають вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження. При цьому згідно ч. 3 ст. 25 Закону №1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Суд встановив, що позивач оскаржує постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вульф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №56303401 винесену 03.05.2018 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. №1602 вчинений 22.03.2018 про стягнення з нього на користь ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість в сумі 62985,41 грн.

Із змісту адміністративного позову суд встановив, що підставою оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження №56303401 від 03.05.2018 є порушення, на думку позивача, відповідачем вимог щодо територіальної компетенції з відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. №1602 вчиненого 22.03.2018.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1.27 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 р. №2346-III (далі - Закон №2346-III) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктом 3.1 ст. 3 Закону №2346-III визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 ст. 7 Закону №2346-III визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та коресподенстські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Отже, безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об'єктом права власності, що передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що безготівкові кошти, які перебувають на рахунках у банках, є об'єктом права власності.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 10.09.2018 р. справа №905/3542/15.

У ч. 4 ст. 24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56303401 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. керувалася тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи.

Відповідачем на підтвердження наявності у позивача відкритого рахунку №3922 у ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" надано до суду довідку №1_01 від 24.01.2019.

Дослідженням заяви про примусове виконання рішення поданої представником стягувача ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" за вих № 59923 без дати, встановлено, що представником стягувача адресу місця реєстрації боржника ОСОБА_1 вказано: АДРЕСА_3. Місце знаходження майна боржника (грошових коштів): картковий рахунок НОМЕР_3 відкритий в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований за адресою: місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача відкритого рахунку НОМЕР_3 у ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", суд вважає, що відкриваючи провадження ВП №56303401 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вульф Тетяна Леонідівна діяла на підставі та в межах своїх повноважень передбачених законом і у неї не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими, тому позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачем в ході судового розгляду справи доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову повністю, судом не проводиться розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №56303401 від 03 травня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.П. Шевчук