Справа № 2240/3331/18
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2240/3331/18
УХВАЛА

23 січня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Гнап Д.Д.

за участю:секретаря судового засідання Горбатюк І.С. представника позивача - Варави В.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору суборенди,

ВСТАНОВИВ:

Славутська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Хмельницькій області звернулася в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якому просить визнати недійсним договір суборенди нежитлового приміщення №118/1 від 21.06.2018, укладений між відповідачами.

До суду надійшли заяви відповідачів про закриття провадження у справі. В обґрунтування поданих заяв зазначено, що предметом справи є спір про право (право користування нерухомим майном), що випливає із господарського договору. Тому, враховуючи положення пунктів 1, 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, вважають, що спір слід розглядати в порядку господарського судочинства.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення заяв відповідачів про закриття провадження в справі. Зазначила, що право звернення до суду з даним позов визначено положеннями Податкового кодексу України.

Розглянувши заяви про закриття провадження, суд зазначає та враховує наступне.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 4 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Так, підпунктом 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Відповідно до підпунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Першою ознакою публічно-правового спору є участь сторони, яка здійснює публічно-владні управлінські функції. При цьому, поняття "публічно-владної управлінської функції" у законодавстві не розкрито.

З'ясовуючи, чи належать до публічно-владних управлінських функцій спірні відносини, суд враховує наступне.

16.04.2004 між КП "Торговий центр" (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №118.

21.06.2018 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та фізичною особа-підприємець ОСОБА_2 (суборендар) укладено договір суборенди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Нетішина №118/1.

10.07.2018 фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області з заявою про реєстрацію реєстратора розрахункових операцій щодо господарської одиниці - супермаркет ІНФОРМАЦІЯ_1", який розташований за адресою: АДРЕСА_1

За результатами розгляду заяви, зареєстровано реєстратор розрахункових операцій та надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 реєстраційне посвідчення НОМЕР_1.

При цьому, на адресу позивача надійшов лист Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області №14.13-11/7295 від 05.06.2018. Вказаним листом повідомлено позивача про реєстрацію фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 станом на 15.05.2018 двох реєстраторів розрахункових операцій на господарську одиницю - супермаркет ІНФОРМАЦІЯ_1", який розташований за адресою: АДРЕСА_1

При цьому, відповідно до пункту 3 розділу 2 Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від відмови контролюючого органу в реєстрації реєстратора розрахункових операцій є відсутність документа на право власності або іншого документа, що дає право на розміщення господарської одиниці, де буде використовуватися реєстратор розрахункових операцій.

В якості зазначених документів були надані договір оренди нежитлового приміщення №118 від 16.04.2004 та договір суборенди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Нетішина №118/1 від 21.06.2018.

Таким чином, визначаючи межі поняття "публічно-владної управлінської функції" у контексті предмету спору, суд вважає, що в даному випадку позивачем здійснювалися управлінські функції щодо здійснення реєстрації реєстратора розрахункових операцій.

Разом з цим, суд зазначає, що право на звернення до суду з позовами про визнання правочинів недійсними прямо передбачено нормами Податкового кодексу України.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що між сторонами справи наявні адміністративні відносини, які не характеризуються рівністю їх учасників. Тому, між учасниками даної справи наявні адміністративні, а не цивільні правовідносини. Зазначене виключає можливість розгляду предмету спору в даній справі в порядку господарського судочинства та стверджує хибність посилання відповідачів на пункти 1, 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, в задоволенні заяв відповідачів про закриття провадження в справі слід відмовити.

Керуючись статтями 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяв фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про закриття провадження в справі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду, - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 січня 2019 року

Головуючий суддя Д.Д. Гнап