Справа № 810/1808/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1808/18 Головуючий у І інстанції - Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроком" до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроком" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просило якому просило визнати протиправними та скасувати постанови про стягнення виконавчого збору від 14 грудня 2017 року № 35077239, № 38162424, № 37101865.

На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що оскаржувані постанови не підлягають виконанню, оскільки були прийняті після постановлення Господарським судом Київської області ухвали від 08 вересня 2017 року, якою вимоги конкурсних кредиторів ТОВ "Агроком", які не були заявлені в установлений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" строк, визнані погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами такими, що не підлягають виконанню.

Позивач стверджує, що державним виконавцем було стягнуто на користь стягувачів лише частково суми, які підлягали стягненню, проте в той самий час, державним виконавцем було прийнято постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від повної суми, яка повинна була б бути стягнута.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано постанови про стягнення виконавчого збору від 14 грудня 2017 року № 35077239, № 38162424, № 37101865.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення, не взяв до уваги та не надав належної оцінки, що виконавчі провадження відкриті під час дії Закону України «Про виконавче провадження» № 606, за нормами якого виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання. Виконавчі провадження № 35077239, № 38162424, № 37101865 були закінчені відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Крім того, постанови про закінчення виконавчих проваджень № 35077239, № 38162424, № 37101865 Позивачем не оскаржувалися.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

За приписами частини 7 статті 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 листопада 2012 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Літвінчуком Д.М. на виконання наказу № 21/032-12, виданого 01.08.2012 року Господарським судом Київської області про стягнення з ТОВ «Агроком» на користь ТОВ «Арсенал-Центр» боргу у розмірі 344277,50 грн., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 35077239 (а.с. 9).

19 березня 2013 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Літвінчуком Д.М. на виконання наказу № 3/110-12, виданого 14.02.2013 року Господарським судом Київської області про стягнення з ТОВ «Агроком» на користь ТОВ «Арсенал-Панель» боргу у розмірі 73700,04 грн., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 37101865 (а.с. 10).

26 березня 2013 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Літвінчуком Д.М. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 38096447 (а.с. 11).

27 травня 2013 року головним державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Літвінчуком Д.М. на виконання наказу № 20/066-12, виданого 21.05.2013 року Господарським судом Київської області про стягнення з ТОВ «Агроком» на користь ТОВ «Арсенал-Центр» боргу у розмірі 1226765,08 грн., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38162424, яке у подальшому згідно з постановою від 04.06.2013 року приєднано до зведеного виконавчого провадження № 38096447 (а.с. 13-14).

Згодом, у зв'язку з ухвалою Господарського суду Київської області від 20 листопада 2013 року у справі № 911/3993/13, якою порушено провадження про банкрутство ТОВ «Агроком», головним державним виконавцем міського відділу виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Літвінчуком Д.М. винесені постанови про зупинення виконавчих проваджень № 35077239, № 37101865, № 38162424 (а.с. 18-20).

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Київської області від 05 лютого 2014 року у справі № 911/3993/13 було затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ «Агроком» в сумі 8727978,06 грн, якою ТОВ «Арсенал-Центр» визнано кредитором з грошовими вимогами до боржника на загальну суму 1453623,59 грн., з яких: 5735,00 грн. (1 черга) та 1447888,59 грн. (4 черга).

Цією ж ухвалою ТОВ «Арсенал-Панель» також визнано кредитором з грошовими вимогами до боржника на загальну суму 72673,79 грн., з яких: 1147,00 грн. (1 черга) та 71526, 79 грн. (4 черга).

У подальшому, ухвалою Господарського суду Київської області від 02 серпня 2017 року у справі № 911/3993/13 припинено провадження у даній справі за заявами ТОВ «Бастіон-Капітал», ТОВ «Арсенал-Центр» до ТОВ «Агроком» про банкрутство, у зв'язку з виконанням грошових зобов'язань у повному обсязі.

Цією ж ухвалою визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строк, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

У зв'язку з даними обставинами, 14 грудня 2017 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацьким Р.О. були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень № 35077238, № 38162424, № 37101865.

14 грудня 2017 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацьким Р.О. були винесені постанови ВП № 35077239, ВП № 38162424, ВП № 37101865 про стягнення з боржника ТОВ «Агроком» виконавчого збору по розмірі 34427,75 грн., у розмірі 122676,51 грн., у розмірі 7370,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними постановами, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що в рамках провадження у справі № 911/3993/13 про банкрутство, ТОВ «Агроком» було здійснено погашення заборгованості перед ТОВ «Арсенал-Центр» та іншими конкурсними кредиторами у повному обсязі шляхом перерахування коштів на надані ними банківські реквізити та перед ТОВ «Арсенал-Панель» шляхом проведення готівки у касу підприємства, що підтверджується матеріалами справи про банкрутство. Відтак, враховуючи обставини, що у Відповідача були відсутні правові підстави для стягнення з Позивача виконавчого збору у розмірі 10% на повну суму, яка повинна бути стягнута, замість суми, яка стягнута у рамках виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що постанови про стягнення виконавчого збору від 14 грудня 2017 року № 35077239, № 38162424, № 37101865 є незаконними та, відповідно такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до статті 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до приписів частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, зі змісту зазначених правових норм вбачається, що виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми.

Так, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Судом першої інстанції встановлено, що державним виконавцем було фактично стягнуто з ТОВ «Агроком» на користь стягувача по виконавчому провадженню № 35077239 суму боргу 123 053,96 грн. з необхідних 344 277,50 грн., по виконавчому провадженню № 38162424 фактично стягнуто суму боргу 00,00 грн. з необхідних 1226765,08 грн., по виконавчому провадженню № 37101865 фактично стягнуто суму боргу 2173,25 грн. з необхідних 7370,00 грн. відповідно наказу № 21/032-12 від 01.08.2012 року, виданого Господарським судом Київської області.

В рамках провадження у справі № 911/3993/13 про банкрутство, ТОВ «Агроком» було здійснено погашення заборгованості перед ТОВ «Арсенал-Центр» та іншими конкурсними кредиторами у повному обсязі шляхом перерахування коштів на надані ними банківські реквізити та перед ТОВ «Арсенал-Панель» шляхом проведення готівки у касу підприємства, що підтверджується матеріалами справи про банкрутство.

Таким чином, у рамках виконавчого провадження державним виконавцем було стягнуто з ТОВ «Агроком» на користь ТОВ «Арсенал-Центр» та ТОВ «Арсенал-Панель» загальну суму боргу у розмірі 125227,21 від загальної суми, що підлягає стягненню, у розмірі 1644742,62 грн., тобто, лише 7,6 % присуджених сум за наказом № 21/032-12 від 01.08.2012 року.

При цьому, вимогами ст. 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема ч. 3 ст. 40 Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких ч. 1 ст. 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному цим Законом, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження в порядку ст. 39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно ст. 37 Закону.

Водночас, як вже зазначалося, згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

З наведених правових норм випливає, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до вимог п. 20 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 (у редакції, яка діяла на дату винесення оскаржуваних постанов) у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

При стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що оскільки державним виконавцем було стягнуто з ТОВ «Агроком» на користь стягувачів лише частково суми, які підлягали стягненню, а саме, у розмірі 123053,96 грн. у ВП № 35077239, у розмірі 2173,25 грн. у ВП № 37101865, у розмірі 00,00 грн. у ВП № 38162424, виконавчий збір у розмірі 10% від суми, що фактично стягнута, повинен бути у розмірі 12305,40 грн. у ВП № 35077239, у розмірі 217,30 грн. у ВП № 37101865 та у розмірі 00,00 у ВП № 38162424, з чим погоджується колегія суддів.

У Відповідача були відсутні правові підстави для стягнення з Позивача виконавчого збору у розмірі 10% на повну суму, яка повинна бути стягнута, замість суми, яка стягнута у рамках виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування постанов від 14 грудня 2017 року ВП № 35077239 про стягнення виконавчого збору у розмірі суми 34427, 75 грн. та ВП № 37101865 у розмірі суми 7370, 00 грн. необхідно скасувати частково, а саме у розмірі 22 122, 35 грн. (34427, 75 грн. - 12305,40 грн.) у ВП № 35077239 та у розміру 7152, 79 грн. (7370, 00 грн. - 217, 30 грн.) у ВП № 37101865.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та постановив помилкове рішення про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Щодо доводів Відповідача про те, суд першої інстанції не врахував редакцію Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (яка діяла на момент відкриття виконавчих проваджень), за нормами якого виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, колегія суддів оцінює їх критично та зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 7 розділу «Прикінцевих та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувані постанови були винесені у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» Закону № 1404-VIII і це не є продовженням виконавчих дій, які були розпочаті під час дії Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

Крім того, колегія суддів зазначає, що під час набрання чинності Закону № 1404-VIII Відповідачем виконавчі дії не проводились, оскільки відповідно до постанови від 02 грудня 2013 року виконавче провадження було зупинено у зв'язку з порушенням провадженням у справі за № 911/3993/13 про банкрутство ТОВ «Агроком».

Також, колегія суддів вважає помилковим посилання Відповідача на те, що завершення виконавчих проваджень відбувалось на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» Закону № 1404-VIII, оскільки фактичне виконання рішення суду відбулось не в результаті вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання. Погашення заборгованостей перед кредиторами відбулось в результаті розгляду справи № 911/3993/13 про банкрутство ТОВ «Агроком» у Господарському суді Київської області внаслідок погашення кредиторських заборгованостей, які були визнані судом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині сум стягнення з боржника виконавчого збору.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 287, 308, 317, 321, 322, 325, 329, 331 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року скасувати в частині визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 14 грудня 2017 року ВП № 35077239, ВП № 37101865 та прийняти в цій частині нове судове рішення.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 14 грудня 2017 року ВП № 35077239 в частині стягнення 22 122, 35 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 14 грудня 2017 року ВП № 37101865 в частині стягнення 7152, 79 грн.

В решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк