Справа № 826/16096/16
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Навітас Інжинірінг" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Навітас Інжинірінг" до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання протиправними дій щодо нарахування податкового боргу,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Навітас Інжинірінг" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", в якому просило визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування податкового боргу по податку на додану вартість в розмірі 40051,82 грн. та податку на прибуток в розмірі 85203,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії Відповідача щодо нарахування вказаного податкового боргу є незаконним, оскільки оплата податку на прибуток та податку на додану вартість не відбулась з вини банку - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Навітас Інжинірінг» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Навітас Інжинірінг» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що за період з вересня 2014 року по серпень 2016 року Позивачем було сплачено податок на додану вартість. Обставини щодо сплати податку на додану вартість підтверджується відповідними податковими деклараціями та платіжними дорученнями. Проте, з вини ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» платежі щодо сплати податку на прибуток за 2014 рік та податку на додану вартість за січень 2015 року проведені не були. Таким чином, на думку Позивача, контролюючим органом порушено п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України, оскільки оплата податку на прибуток та податку на додану вартість не відбулась з вини банку - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», а не ТОВ «Навітас Інжинірінг», а тому нарахування податкового боргу є неправомірним.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до листа ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві «Про надання інформації» № 5735/10/26-57-17-27 від 23 червня 2016 року за ТОВ «Навітас Інжинірінг» рахується податковий борг по податку на додану вартість в розмірі 40051,82 грн. та податку на прибуток в розмірі 85203,69 грн.

12 серпня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Позивачем було укладено договір № 49446 на розрахунково-касове обслуговування у відповідності до п.1.1 якого банком було відкрито поточні рахунки: № 5301 в гривнях та № 5302 в ЄВРО, а також взяті зобов'язання по їх розрахунково-касовому обслуговуванні.

10 вересня 2014 року між тими ж особами було укладено договір № 49446/1 обслуговування банківського рахунку системою FC Business, відповідно до якого банк підключив позивача до системи дистанційного обслуговування рахунків відкритих в банку, а також обміну інформації.

Відповідно до п. 137.5 ст. 137 Податкового кодексу України для позивача встановлено річний податковий звітний період щодо податку на прибуток підприємства.

Згідно з податковою декларацією за 2014 рік податок на прибуток підприємств склав для позивача 63115,00 грн.

Податок було сплачено шляхом надання розпорядження ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» на виконання платіжного доручення № 312 від 26 лютого 2015 року на суму 63115,00 грн.

Відповідно до податкової декларації за 2015 рік податок на прибуток підприємств склав для позивача 138241,00 грн.

Податок було сплачено шляхом надання розпорядження АТ «Райффайзен банк Аваль» на виконання платіжного доручення № 949 від 01 березня 2016 року на суму 138 241,00 грн.

У період з вересня 2014 року по серпень 2016 року Позивачем було сплачено податок на додану вартість, що підтверджується податковою декларацією та платіжними дорученнями.

Відповідно до платіжних доручень № 302 від 12 лютого 2015 року на суму 10000,00 грн. з призначенням платежу «податок на додану вартість за січень 2015 року»; № 311 від 19 лютого 2015 року на суму 19556,00 грн. з призначенням платежу «податок на додану вартість за січень 2015 року», позивачем було сплачено зазначений податок.

Однак, платежі, щодо сплати податку на прибуток за 2014 рік та податку на додану вартість за січень 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» проведені не були.

17 березня 2015 року листом № 0315/08 Позивач повідомив Відповідача про не виконання банком платіжних доручень по перерахуванню платежів до державного бюджету.

Також, вказані обставини були встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 25 травня 2015 року у справі № 910/7251/15-г за позовом ТОВ «Навітас Інжинірінг» до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про зобов'язання вчинити дії, яким вказаний позов було задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконати платіжні доручення: № 302 від 12.02.2015 року на суму 10000,00 грн., № 303 від 12.02.2015 року на суму 3110,25 грн., № 311 від 19.02.2015 року на суму 19556,00 грн., № 312 від 26.02.2015 року на суму 63115,00 грн., № 315 від 04.03.2015 року на суму 12066,00 грн., № 316 від 04.03.2015 року на суму 120,66 грн., № 317 від 04.03.2015 року на суму 225,00 грн., № 318 від 04.03.2015 року на суму 2169,00 грн., № 319 від 04.03.2015 року на суму 6084,00 грн., № 324 від 12.03.2015 року на суму 152 500,00 грн. Зазначене рішення в апеляційному порядку оскаржено не було та набрало законної сили.

Однак, зважаючи на те, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було визнано неплатоспроможним, платіжні доручення виконано не було.

Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року за № 612 Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

17 грудня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року за № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що дії контролюючого органу щодо внесення до Інтегрованої системи змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкового кредиту та податку на прибуток на підставі податкової інформації без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується контролюючим органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

За приписами пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок є документом, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З наведених правових норм випливає, що за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

Судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом нарахування пені або штрафних санкцій не було здійснено, а лише внесено інформацію до Інтегрованої системи змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкового кредиту та податку на прибуток, оскільки станом на 23 червня 2016 року кошти за сплачений податок до бюджету не надходили, тому на думку контролюючого органу рахується податковий борг.

Так, за приписами пункту 61.1 статті 61 ПК України податковим контролем є система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК України).

Положеннями статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

За приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У пункті 74.1 статті 74 ПК України зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Згідно з пунктом 73.5 статті 73 ПК України з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до листа ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у місті Києві «Про надання інформації» № 5735/10/26-57-17-27 від 23 червня 2016 року за ТОВ «Навітас Інжиніринг» рахується податковий борг по податку на додану вартість в розмірі 40051,82 грн. та податку на прибуток в розмірі 85203,69 грн.

Інформація, зазначена у інтегрованій картці, є відображенням дій податкових інспекторів та не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов'язків, а, отже такий акт не порушує прав останнього. Включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку інформацію також не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Таким чином, дії контролюючого органу щодо внесення до Інтегрованої системи змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкового кредиту та податку на прибуток на підставі податкової інформації без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується контролюючим органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 806/831/14 (№ К/9901/4574/18).

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Навітас Інжинірінг" про визнання протиправними дії Відповідача щодо нарахування податкового боргу по податку на додану вартість в розмірі 40051,82 грн. та податку на прибуток в розмірі 85203,69 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Навітас Інжинірінг", викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Навітас Інжинірінг" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 28.01.2019 року.