Справа № 0340/1425/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3244/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ратнівський молокозавод" на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 0340/1425/18 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Ратнівський молокозавод" до Головного управління ДФС у Волинській області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій, -

суддя в 1-й інстанції - Костюкевич С.Ф.,

час ухвалення рішення - 26.09.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - 01.10.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ПАТ "Ратнівський молокозавод" звернулося в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просило скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне неперерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № від 18 травня 2018 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 41242,51 грн. та пеню в розмірі 202229,80 грн. за період з 21 травня 2015 року до 22 березня 2018 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що терміни виконання зобов'язань апелянта щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно, до поданих податкових декларацій № від 18 травня 2015 року, № від 18 червня 2015 року та № від 17 липня 2015 року сплинули відповідно 20 травня 2015 року, 22 червня 2015 року, 20 липня 2015 року. Апелянт звернув увагу на той факт, що штрафні санкції були нараховані за зобов'язаннями, на які поширюється дія мораторію, оскільки ухвалою господарського суду Волинської області у справі №903/6/18 від 02 лютого 2018 року порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Ратнівський молокозавод» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Крім того, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення помилково застосовано до спірних правовідносин ч.5 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», та зроблено висновок про те, що відповідач лише після порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ "Ратнівський молокозавод" виявив несплачені ним податкові зобов'язання, що виникли до введення мораторію, тому мав право нарахувати на них неустойку (штраф, пеню). Разом з тим, апелянт своєчасно подав відповідні податкові декларації до контролюючого органу, який відобразив в інтегрованій картці позивача нараховані відповідно до цих декларацій суми податкового зобов'язання. Враховуючи наведене, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач виявив несплачені апелянтом суми податкових зобов'язань лише після введення мораторію щодо останнього. Також апелянт звернув увагу на допущені судом першої інстанції неточності у судовому рішенні, зокрема, у мотивувальній частині не зазначено реквізитів Інструкції, а положення Закону без зазначення його назви та дати прийняття не співпадають з положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що пеня може бути нарахована лише після фактичної сплати, оскільки її розмір прямо залежить від кількості днів прострочення сплати, а тому право на застосування пені та штрафних санкцій виникло лише після фактичної сплати і після порушення провадження у справі про банкрутство, і відповідно така пеня і штрафні санкції не могли бути застосовані раніше. При цьому, звернув увагу суду, що факт несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску ПАТ «Ратнівський молокозавод» ні у позовній заяві, ні у апеляційній скарзі не заперечує. Крім того, таким, що не має значення для правильного вирішення справи, вважає покликання апелянта на незазначення у оскаржуваному судовому рішенні повної назви закону та реквізитів Інструкції №449, оскільки очевидним є той факт, що порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску регулюється двома основними нормативно-правовими актами: Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування» та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерство Фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача (апелянта) подав клопотання 21 січня 2019 року про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ПАТ «Ратнівський молокозавод» у встановленому законом порядку зареєстроване як юридична особа з організаційно-правовою формою- комунальна організація, з присвоєнням йому коду , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою господарського суду Волинської області у справі №903/6/18 від 02 лютого 2018 року порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Ратнівський молокозавод» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

21 березня 2018 року у зв'язку із несвоєчасною сплатою ПАТ «Ратнівський молокозавод» єдиного внеску ГУ ДФС у Волинській області винесено рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне неперерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За результатом адміністративного оскарження, рішенням ДФС №15662/6/99-99-11-02-02-25 від 07 травня 2018 року зазначене рішення скасовано та визнано відкликаним з дня прийняття даного рішення та зобов'язано ГУ ДФС у Волинській області винести та направити нове рішення.

18 травня 2018 року ГУ ДФС у Волинській області прийняло рішення №, яким до позивача за несвоєчасну сплату (несвоєчасне неперерахування) єдиного внеску застосовано штрафні санкції в розмірі 41242,51 грн. та пеню в розмірі 202 229,80 грн. за період з 21 травня 2015 року до 22 березня 2018 року.

Згідно з цим рішенням до ПАТ «Ратнівський молокозавод» застосовано штрафні санкції у розмірі 20 відсотків своєчасно несплачених сум та пеню у розмірі 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу за невчасну сплату наступних грошових зобов'язань:

1) самостійно обчислена сума грошового зобов'язання в розмірі 101836,49 грн. за декларацією № від 18 травня 2015 року, терміном сплати до 20 травня 2015 року; при фактичній сплаті 23 лютого 2018 року в сумі 20376,10 грн. застосована штрафна санкція в сумі 4075,22 грн. та пеня в сумі 20579,87 грн. (за період з 21 травня 2015 року по 23 лютого 2018 року);

2) самостійно обчислена сума грошового зобов'язання в розмірі 95478,96 грн. за декларацією № від 18 червня 2015 року, терміном сплати до 22 червня 2015 року; при фактичній сплаті 23 лютого 2018 року в сумі 4623,90 грн. застосована штрафна санкція в сумі 924,78 грн. та пеня в сумі 4623,90 грн. (за період з 23 червня 2015 року по 23 лютого 2018 року); при фактичній сплаті 26 лютого 2018 року в сумі 25000,00 грн. застосована штрафна санкція в сумі 5000,00 грн. та пеня в сумі 24500,00 грн. (за період з 23 червня 2015 року по 26 лютого 2018 року), при фактичній сплаті 28 лютого 2018 року в сумі 50000,00 грн. застосована штрафна санкція в сумі 1000,00 грн. та пеня в сумі 49100,00 грн. (за період з 23 червня 2015 року по 28 лютого 2018 року), при фактичній сплаті 14 березня 2018 року в сумі 15855,05 грн. застосована штрафна санкція в сумі 3171,01 грн. та пеня в сумі 15791,63 грн. (за період з 23 червня 2015 року по 14 березня 2018 року);

3) самостійно обчислена сума грошового зобов'язання в розмірі 90357,49 грн. за декларацією № від 17 липня 2015 року, терміном сплати до 20 липня 2015 року; при фактичній сплаті 14 березня 2018 року в сумі 9144,95 грн. застосована штрафна санкція в сумі 1828,99 грн. та пеня в сумі 8852,31 грн. (за період з 21 липня 2015 року по 14 березня 2018 року), при фактичній сплаті 15 березня 2018 року в сумі 25000,00 грн. застосована штрафна санкція в сумі 5000,00 грн. та пеня в сумі 24225,00 грн. (за період з 21 липня 2015 року по 15 березня 2018 року), при фактичній сплаті 16 березня 2018 року в сумі 25000,00 грн. застосована штрафна санкція в сумі 5000,00 грн. та пеня в сумі 24250,00 грн. (за період з 21 липня 2015 року по 16 березня 2018 року), при фактичній сплаті 20 березня 2018 року в сумі 25000,00 грн. застосована штрафна санкція в сумі 5000,00 грн. та пеня в сумі 24350,00 грн. (за період з 21 липня 2015 року по 20 березня 2018 року), при фактичній сплаті 22 березня 2018 року в сумі 6212,25 грн. застосована штрафна санкція в сумі 1242,51 грн. та пеня в сумі 6063,46 грн. (за період з 21 липня 2015 року по 22 березня 2018 року).

Позивач скористався правом досудового врегулювання цього податкового спору та оскаржив рішення № від 18 травня 2018 року в адміністративному порядку, разом з тим, рішенням ДФС України №22399/6/99-99-11-02-02-25 від 04 липня 2018 року скарга ПАТ «Ратнівський молокозавод» на зазначене рішення залишена без розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом встановлено порушення ПАТ «Ратнівський молокозавод» вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування" та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, у зв'язку з чим у межах наданих повноважень винесено оскаржуване рішення № від 18 травня 2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску. При цьому, оскільки строк виконання зобов'язань зі сплати єдиного внеску настав у позивача після порушення провадження у справі про банкрутство, покликання останнього на те, що на виконання цих зобов'язань поширюється дія мораторію, є необґрунтованим. Крім того, мораторій на задоволення вимог кредиторів не зупиняє виконання боржником поточних зобов'язань та зобов'язань зі сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, тому і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до ст.1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Виходячи з приписів п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" ПАТ «Ратнівський молокозавод» є страхувальником в розумінні цього Закону та платником єдиного внеску.

Відповідно до п.5, 8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п. 4 і 5 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Згідно з п.7 ст.9 цього Закону єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до п.2 р.IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 №449 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953) сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Згідно з п.1 ч.10 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" днем сплати єдиного внеску у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до п.2 ч.11 ст.25 цього Закону (в редакції згідно Закону України №77-VІІІ від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці») органом доходів і зборів за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) на платника єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Рішення про застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску складається згідно з додатком 12 до Інструкції №449. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи фіскального органу.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Відповідно до п.10 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1% суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок фінансових санкцій згідно з оскаржуваним рішенням від 18 травня 2018 року № здійснено на підставі даних інформаційної системи фіскального органу, відповідно до яких позивачем з 21 травня 2015 року до 22 березня 2018 року несвоєчасно перераховано єдиний внесок, що не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі.

Разом з тим, ПАТ "Ратнівський молокозавод" в обґрунтування підставності заявлених позовних вимог та вимог апеляційної скарги покликається на те, що штрафні санкції були нараховані за зобов'язаннями, на які поширюється дія мораторію, оскільки ухвалою господарського суду Волинської області у справі №903/6/18 від 02 лютого 2018 року порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Ратнівський молокозавод» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Ч. 3 цієї статті передбачає, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з ч.5 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Вищенаведені норми регулюють правовідносини, що виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство підприємницька діяльність боржника не припиняється, він має право укладати договори та вчиняти інші правочини, у зв'язку з чим у нього виникають нові зобов'язання, виконання яких забезпечується на загальних засадах.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, а за зобов'язаннями боржника перед поточними кредиторами за загальним правилом, нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів не забороняє контролюючому органу як поточному кредиторові нараховувати податкові зобов'язання та штрафні (фінансові) санкції за невиконання податкових зобов'язань, що виникли до, а виявлені після порушення провадження у справі про банкрутство платника податку.

Поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство. Отже, поточними кредиторами необхідно вважати тих кредиторів, термін виконання вимог яких до боржника настав після порушення справи про банкрутство.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, які виникли після його введення та не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення. Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Нарахування неустойки (штрафу, пені ), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акта перевірки, до позивача було застосовано штраф та нараховано пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску, строк сплати якого настав у період з 21 травня 2015 року до 22 березня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно нараховано штраф та пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску, з врахуванням того, що строк виконання зобов'язань зі сплати єдиного внеску настав у позивача після порушення провадження у справі про банкрутство.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 04 липня 2011 року, 07 травня 2012 року, 11 червня 2012 року, 01 жовтня 2012 року, 26 лютого 2013 року, 09 липня 2013 року (справи №№ 21-144а11, 21-289а11, 21-179а12 та 21-298а12, 21-34а13, 2а-178а13 відповідно), а тому згідно з вимогами ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при вирішенні цієї адміністративної справи.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що контролюючим органом правомірно застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несвоєчасну сплату (несвоєчасне неперерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування шляхом прийняття оскаржуваного рішення № від 18 травня 2018 року.

При цьому колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання апелянта на те, що штрафні санкції були нараховані за зобов'язаннями, на які поширюється дія мораторію, оскільки згідно з ч.5 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Також, колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що зобов'язання за деклараціями № від 18 травня 2015 року, № від 18 червня 2015 року, № від 17 липня 2015 року виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, оскільки предметом розгляду цієї справи є штрафні санкції та пеня, застосовані у зв'язку із несвоєчасною сплатою єдиного внеску. Крім того, фактична сплата самостійно обчислених у цих деклараціях сум єдиного внеску ПАТ "Ратнівський молокозавод" здійснена лише після 23 лютого 2018 року, що підтверджується розрахунком застосованих штрафних санкцій та пені.

Крім того, колегія суддів вважає таким, що не впливає на правильність вирішення справи покликання апелянта на незазначення у оскаржуваному судовому рішенні повної назви закону та реквізитів Інструкції №449, оскільки очевидним є той факт, що порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску регулюється двома основними нормативно-правовими актами: Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування» та Інструкцією Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерство Фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Ратнівський молокозавод" залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 0340/1425/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.