Справа № 805/1763/17-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

24 січня 2019 року

справа №805/1763/17-а

адміністративне провадження №К/9901/35518/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року у складі судді Голубової Л.Б.

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., Сухарька М. Г.,

у справі №805/1763/17-а

за позовом Приватного підприємства «Паво Груп»

до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання неправомірними дій, визнання неправомірним та часткове скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И В :

26 квітня 2017 року з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 18 травня 2017 року Приватне підприємство «Паво Груп» (далі - Підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про часткове скасування податкового повідомлення-рішення від 10 квітня 2017 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 039 657,00 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 519 828,50 гривень, з мотивів безпідставності його прийняття.

08 червня 2017 року постановою Донецького окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2017 року, позов Підприємства задоволено частково, визнано неправомірним та скасоване частково податкове повідомлення-рішення податкового органу від 10 квітня 2017 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 039 657,00 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 519 828,50 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

18 серпня 2017 року податковим органом подана касаційна скарга, в якій відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Підприємства відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач наводить обставини справи шляхом відтворення частини акту перевірки та нормативно-правове обґрунтування вимог касаційної скарги шляхом викладення тексту норм покладених в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, доводить склад податкових правопорушень порушенням позивачем положень пункту 198.1 статті 198 та підпункту є) пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, яке полягає у не визначенні прийнятою до обліку Підприємством податковою накладною окремим рядком ціни постачання без урахування податку на додану вартість, як обов'язкового реквізиту.

28 листопада 2017 року Підприємством подані заперечення на касаційну скаргу податкового органу до Вищого адміністративного суду України, у яких позивач просить залишити касаційну скаргу податкового органу без задоволення, постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

31 жовтня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за скаргою податкового органу, після усунення її недоліків на виконання ухвали цього суду від 19 серпня 2017 року та витребувано справу №805/1763/17-а з Донецького окружного адміністративного суду.

28 листопада 2017 року справа №805/1763/17-а надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України.

07 березня 2018 року справу №805/1763/17-а разом з матеріалами касаційного провадження №К/9901/35518/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що Підприємство є юридичною особою, включене до є ЄДРПОУ за номером 01286056, перебуває на податковому обліку з 28 вересня 1992 року, є платником податку на додану вартість з 21 липня 1997 року, здійснює види діяльності за КВЕД-2010.

У березні 2017 року податковим органом проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Підприємства з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2016 року, результати якої викладені в акті від 22 березня 2017 року №45/05-99-12-02/01286056 (далі - акт перевірки).

10 квітня 2017 року керівником податкового органу прийняте податкове повідомлення-рішення згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2017 року внаслідок його завищення на 1 040 231 грн. за порушення положень пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.4 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 520 115 грн. 50 коп., без визначення правової підстави їх застосування.

Підприємством 26 січня 2017 року подано до податкового органу декларацію з податку на додану вартість за грудень 2016 року з додатками та задекларовано податкові зобов'язання (рядок 9) у сумі 9954,00 гривень, податковий кредит (рядок 17) у сумі 18387718,00 гривень, від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту (рядок 19) у сумі 18377764,00 гривень, 27 лютого 2017 року подано уточнюючий розрахунок до податкової декларації за грудень 2016 року.

Між позивачем (первинна назва - приватне підприємство ДАНП «Авіакомпанія АНП» та Регіональним відділенням фонду державного майна по Львівській області укладено договори оренди нерухомого державного майна від 03 вересня 2015 року та від 15 жовтня 2015 року, предметом яких є оренда державного нерухомого майна, що перебуває на балансі ДП «Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького», з метою розміщення магазину безмитної торгівлі. За умовами пункту 3.6 договорів орендна плата вноситься у розмірі 70% до державного бюджету, 30% на рахунок балансоутримувача, податок на додану вартість визначається із загальної суми орендної плати, тобто, із 100% та перераховується на рахунок балансоутримувача.

Суди попередніх інстанцій встановили, що спірним питанням даної справи є наявність чи відсутність помилок при заповненні контрагентом позивача - ДП «Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького» податкових накладних, виписаних останнім на виконання умов договорів оренди.

Суди попередніх інстанцій здійснили системний аналіз положень пунктів 201.2, 201.2. статті 201 Податкового кодексу України, якими врегульовані форма, порядок заповнення податкової накладної та умови її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, положень пункту 201.8 статті 201 цього кодексу, якими встановлено право на нарахування податку та складання податкових накладних та положень пункту 201.10 цієї статті, за якими продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою, яка є для покупця товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій встановили, що ДП «Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького» з липня по грудень 2016 року виписано та надано Підприємству податкові накладні від 31 липня 2017 року № 569, 570, від 31 серпня 2016 року № 411, 332, від 30 вересня 2016 року № 421, 422, від 31 жовтня 2016 року № 438, 439, від 30 листопада 2016 року № 652, 653 та від 31 грудня 2016 року № 672, 673, в яких графу «Номенклатура товарів/послуг продавця» було поділено на два рядки, згідно умовам договорів оренди суми, що підлягають до сплати за оренду нежитлових приміщень поділено на 70% до Державного бюджету та 30% на рахунок балансоутримувача.

Оцінюючи правильність заповнення податкових накладних судами попередніх інстанцій застосовані приписи Порядку заповнення податкової накладної, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307 (зареєстрований Міністерством юстиції України 26 січня 2016 року), є нормативно- правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, підлягав застосуванню судами попередніх інстанцій за положеннями принципу законності встановленими статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, який діяв в редакції до 15 грудня 2017 року та підлягає застосуванню, як джерело права на час касаційного перегляду відповідно до положень статті 7 цього кодексу в редакції, яка дії після 15 грудня 2017 року.

Судами попередніх інстанцій правомірно відхилений наказ Мінфіну України від 22 вересня 2014 року № 957, на який посилається відповідач у запереченнях, як такий, що втратив чинність 01 квітня 2016 року.

Пунктом 16 наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307 встановлено правила заповнення табличної частини податкової накладної та, зокрема, Розділу Б, при цьому Порядок не містить вказівок щодо заповнення податкової накладної у випадку, встановленого умовами пункту 3.6 договорів оренди державного майна, коли суми оренди сплачуються у бюджет та балансоутримувачу.

Суди попередніх інстанцій оцінюючи спір у цій частині висновувалися на тому, що за положеннями пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін, та утримувати обов'язкові реквізити, які мають бути наявними у податковій накладній в окремих рядках передбачені нормами цього пункту та встановили, що всі зазначені реквізити спірні податкові накладні, виписані ДП «Міжнародний аеропорт Львів ім. Данила Галицького», містять. В Єдиному реєстрі податкових накладних вони також зареєстровані.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність факту неприйняття податкових накладних в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин згідно з вимогами пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України, відповідно до положень якого, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Суд визнає дотриманими позивачем положення пункту 198.1 статті 198 та підпункту є) пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України з урахуванням специфіки закладених договорами оренди розрахунків.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Суд визнає, що податковим органом не доведені податкові правопорушення покладені в основу прийняття податкового повідомлення-рішення в розумінні статті 109 Податкового кодексу України.

Відсутність підстав зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість спірним податковим повідомленням-рішенням унеможливлює застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Суд зазначає, що відповідачем касаційною скаргою не обґрунтовано, із зазначенням того, у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга є невмотивованою.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2017 року у справі №805/1763/17-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер