Справа № 811/1990/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 року

Київ

справа №811/1990/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3154/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуОлександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби
на постановуКіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року (суддя: Ю.П. Пасічник)
та ухвалуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року (колегія суддів у складі: Н.А. Бишевська, І.Ю. Добродняк, Я.В. Семененко)
у справі№811/1990/13-а
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Брамет»
доОлександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби
проскасування податкових повідомлень-рішень від 24 травня 2013 року №, №,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Брамет» (надалі - ТОВ «Брамет») звернулось до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби від 24 травня 2013 року:

№, яким збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 7013 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3507 грн.;

№, яким збільшено грошове зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем в розмірі 84230 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки суб'єкта владних повноважень, які викладені в акті перевірки, оскільки реальність виконання господарських операцій зі спірними контрагентами підтверджується оформленими належним чином первинними документами, та здійснювались за правочинами, які відповідають вимогам закону.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби від 24 травня 2013 року № та №.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій, проведених позивачем з контрагентами, підтверджується первинними документами, а нікчемність договорів з контрагентами не встановлена в судовому порядку.

Не погоджуючись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що судові рішення були ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на те, що суди попередніх інстанцій не врахували дані перевірок контрагентів позивача, які свідчать про нереальність господарських операцій, проведених позивачем з ТОВ «Аван-Тайм», ТОВ «Айвар-МС», ТОВ «Баяпд-К».

В письмовому запереченні на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що податковим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань відображення в податковому обліку операцій із здійснення взаємовідносин з ТОВ «Аван-Тайм» за період з лютого 2011 року по лютий 2012 року, ТОВ «Айвар-МС» за період з лютого по грудень 2011 року, ТОВ «Баярд-К» за період з лютого по грудень 2011 року, за результатом проведеної перевірки відповідачем складено акт від 30 квітня 2013 року №182/22-10/34741545, в якому зафіксовано порушення позивачем норм пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п. 185.1 ст. 185, пп.188.1, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, що призвело до неправомірного включення до складу валових витрат 401978 грн. та до податкового кредиту з податку на додану вартість 14165 грн.

Виявлені порушення відповідач пов'язує з даними актів документальних перевірок стосовно ТОВ «Аван-Тайм» від 07 лютого 2013 року №111/1520/37426833, стосовно ТОВ «Айвар-МС» від 07 лютого 2013 року №113/1520/37426854, стосовно ТОВ «Баярд-К» від 07 лютого 2013 року №112/1520/37502856, якими зафіксовано порушення вказаними контрагентами позивача чч. 1-5 ст. 203, ст. 215, ч. 1 ст. 216, ст. 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) в частині недотримання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, в, як наслідок, не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже є нікчемними по ланцюгу до «вигодонабувача».

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 24 травня 2013 року:

№, яким збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 7013 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3507 грн.;

№, яким збільшено грошове зобов'язання по податку на прибуток за основним платежем в розмірі 84230 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Айвар-МС», ТОВ «Баярд-К», ТОВ «Аван-Тайм», підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, зокрема, податковими та видатковими накладними, договорами та іншими первинними документами, які містяться у матеріалах адміністративної справи (1 том а.с. 230-245, а.с. 117-141, 145-163).

При укладенні договорів сторонами досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Суди окрім дослідження первинних документів, складених на реалізацію укладених зі спірними контрагентами договорів, цілком обґрунтовано також врахували те, що отриманні від контрагентів дизельного палива та ТМЦ позивачем фактично використано у своїй господарській діяльності, що підтверджується актами списання дизельного палива та документами якими підтверджується реалізація сантехнічних виробів іншими суб'єктами господарювання.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписами пункту 135.2 статті 135 та пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що як доходи, так і витрати, визначаються на підставі первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та складу витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та складу витрат на підставі податкових накладних виданих контрагентами.

Поруч з цим, судами правильно взято до уваги, що в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються лише на актах перевірок контрагентів позивача, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Окрім того, суди, оцінюючи висновки податкового органу про нікчемність правочинів, укладених позивачем з контрагентами, дійшли вірних висновків про те, що факт нікчемності правочинів або визнання їх такими, що не відповідають закону, в тому числі вимогам ст. ст. 203, 215, 228, Цивільного кодексу України, має бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби залишити без задоволення, постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 липня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

..........................

..........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду