Справа № 802/475/17-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2019 року

Київ

справа №802/475/17-а

адміністративне провадження №К/9901/4991/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 (головуючий суддя - Сторчак В.Ю., судді: Ватаманюк Р.В., Мельник-Томенко Ж. М.) у справі №802/475/17-а за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю - Підприємство «АВІС» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю - Підприємство «АВІС» звернулося до адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.12.2016 № та №.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.07.2017 у задоволенні позовних відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11.07.2017 скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби оскаржив його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 у справі №802/475/17-а та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 44.1 статі 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 198.1, 198.3 198.6 статті 198, статей 200, 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Доводи Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби зводяться до того, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосовано норми матеріального права, що стало причиною скасування правомірно прийнятих податкових повідомлень-рішень. Зокрема, відповідач посилається на безпідставність формування позивачем податкового кредиту за результатом договірних відносин з Приватним підприємством «Ідас-Л» з огляду на безтоварність проведених операцій, що свідчить про укладання угод без мети настання реальних правових наслідків та з метою ухилення від сплати податків. При цьому, відповідач зазначає, що платником до перевірки не надано сертифікатів якості, походження та маркування придбаного у вказаного контрагента товару (олії соняшникової), а товарно-транспортні накладні супечерать записам, здійсненим позивачем у журналі привезення матеріальних цінностей та виїзду транспорту з території позивача та журналі отримання товару (олії соняшникової). Також податковий орган стверджує про неможливість встановлення законного джерела походження придбаного товару (олії соняшникової) по ланцюгу постачання від контрагентів-постачальників Приватного підприємства «Ідас-Л» до кінцевого покупця, що свідчить про порушення податкового законодавства та залучення суб'єкта до схеми формування штучного податкового обліку. Також відповідач зазначає, що судом апеляційної інстанції не було належним чином досліджено відповідність первинних документів, складених за результатом спірних операцій, вимогам податкового законодавства; не перевірено доводи відповідача щодо порушення відносно ряду осіб кримінального провадження за ознаками фіктивного підприємництва, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частиною першою статті 205, частини третьої статті 212 Кримінального кодексу України, зокрема, і щодо фіктивного створення Приватного підприємства «Ідас-Л» з метою прикриття незаконної діяльності (матеріали досудового розслідування внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 08.07.2015 за №0000015). А тому прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на думку відповідача, є правомірним.

Натомість Товариство з обмеженою відповідальністю - Підприємство «АВІС» у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що твердження податкового органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту за взаємовідносинами з Приватним підприємством «Ідас-Л» з огляду на безтоварний характер проведених операцій є необґрунтованими та безпідставними, оскільки належними первинними документами підтверджено рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання останнім реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом. Позивач стверджує, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, а платник податків не несе відповідальність за порушення його контрагентами вимог податкового законодавства. Товариство з обмеженою відповідальністю - Підприємство «АВІС» також зазначає, що скарги на відсутність первинних документів, які підтверджують факт вчинення господарських операцій позивача з Приватним підприємством «Ідас-Л» та/або їх невідповідність вимогам чинного законодавства, ані під час проведення перевірки, ані під час розгляду справи податковим органом не пред'являлися. Таким чином, податковим органом не доведено наявність складу порушення позивачем вимог податкового законодавства; не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано доказів, які б свідчили про правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. А тому, позивач просить відмовити Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у задоволенні касаційної скарги, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 09.01.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 у справі №802/475/17-а.

Ухвалою Верховного Суду від 18.01.2019 справу №802/475/17-а призначено до касаційного розгляду у судовому засіданні без повідомлення сторін на 22.01.2019 о 12.00 год.

Касаційний розгляд справи здійснюється у відкритому судовому засіданні без повідомленням сторін в поряду спрощеного позовного провадження у відповідності до положень статті 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі направлень №757 та №758 від 28.10.2016 на наказу від 20.10.2016 №814 посадовими особами Вінницького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та у зв'язку з отриманням ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02.07.2016 по справі №127/13849/16-к, було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю - Підприємство «АВІС» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час здійснення фінансово-господарських операцій з Приватним підприємством «Ідас-Л» за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту у декларації з податку на додану вартість за березень 2015 року на загальну суму 293646,00грн.; пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення позивачем значення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у квітні 2015 року, на загальну суму 187574,00грн.; пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем нарахування податку на додану вартість до сплати в бюджет за квітень 2015 року всього у сумі 106072,00грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 24.11.2016 №2006/28-10-46-02/13304871 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.12.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 159108,00грн., з яких 106072,00грн. за податковим зобов'язанням та 53036,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2015 року на суму 293646,00грн.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок контролюючого органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за результатом договірних взаємовідносин з Приватним підприємством «Ідас-Л» з огляду на безтоварний характер проведених господарських операцій, тобто таких, які спрямовані на надання податкової вигоди з метою ухилення від сплати податків до бюджетів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних правових наслідків. Вказаний висновок контролюючого органу ґрунтуються на податковій інформації отриманій відповідачем про результати проведення зустрічної звірки, з якої слідує неможливість підтвердження факту реального здійснення господарських операцій Фермерським господарством «Прогрес» із платниками податків контрагентами-постачальниками за період березень 2015 року, з огляду на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів, та встановлено проведення безтоварних операцій, спрямованих на надання податкової вигоди для третіх осіб з метою штучного формування валових доходів, валових витрат, податкового зобов'язання та податкового кредиту.

Одночасно відповідач зазначає, що відносно рядку осіб порушено кримінальне провадження за ознаками злочинів, передбачених частиною п'ятою статті 27, частиною першою статті 205, частини третьої статті 212 Кримінального кодексу України, зокрема, і щодо фіктивного створення Приватного підприємства «Ідас-Л» з метою прикриття незаконної діяльності (матеріали досудового розслідування внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 08.07.2015 за №0000015).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договору позивача з контрагентом, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з неправомірності включення позивачем до складу витрат, витрати від придбання у Приватного підприємства «Ідас-Л» олії соняшникової нерафінованої згідно договору поставки від 05.03.2015 №5 з огляду на їх непідтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Також судом встановлено реалізацію Приватним підприємством «Ідас-Л» товару походження якого не можливо встановити по ланцюгу постачання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з правомірності формування позивачем податкового кредиту за господарськими операціями з Приватним підприємством «Ідас-Л» з огляду на те, що факт вчинення спірних операцій підтверджується належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів, оригінали яких, на 150 аркушах було вилучено в позивача на підставі ухвали слідчого судді у справі №127/12076/15-к а рамках кримінального провадження. Вказані обставини було залишено поза увагою як відповідачем під час проведення перевірки, так і судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції зауважив, що законодавцем не визначено конкретного переліку документів, якими платник повинен підтвердити реальність виконання господарської операції, а тому висновок податкового органу про безпідставність формування позивачем даних податкового обліку, за умови наявності у останнього первинних документів складених за результатом спірних операцій, є неправомірним.

Проте, Верховний Суд не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2, частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентом, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи складені за результатом таких операцій. При цьому, відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте, судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам справи щодо реальності вчинення спірних господарських операцій позивача з Приватним підприємством «Ідас-Л», не з'ясовано умови відповідного договору, специфіки господарських операцій позивача з контрагентом, не перевірено умов придбання товарів, умов здійснення їх поставки, на кого покладено обов'язок доставки товару, як здійснювалося його транспортування, прийняття за кількістю та якістю, не з'ясовано питання щодо обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірного договору, не перевірено зв'язок придбання товарів з власною господарською діяльністю позивача.

З огляду на обставини, якими відповідач обґрунтовує позицію щодо безтоварності господарських операцій та направленість взаємовідносин між позивачем та контрагентом на безпідставне формування податкового кредиту з метою заниження податкових зобов'язань, суди повинні були з'ясувати наявність чи відсутність у позивача необхідності придбавати товар у контрагента, реальне здійснення поставки товару саме Приватним підприємством «Ідас-Л».

З наведеного вбачається, що у справі також залишилися недослідженими обставини про те чи контрагент позивача був спроможним виконати умови договору; чи міг поставити обсяг товарів в обумовлені сторонами строки; як мало оформлятися виконання поставки товарів; чи мав контрагент позивача виробничий, технологічний й кадровий потенціал для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності.

Також, судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам справи щодо реальності вчинення спірних господарських операцій позивача з Приватним підприємством «Ідас-Л», з огляду на доводи відповідача, що зазначене підприємство створено без наміру здійснювати господарську діяльність.

Наявність законодавчо визначених обставин для формування валових витрат та податкового кредиту є обов'язковою, але не є безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови, якщо податковий орган доведе, що відомості в первинних документах не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції не мали реального характеру, були спрямовані на протиправне отримання податкових вигод з метою ухилення від оподаткування.

Також, з метою дослідження фактичного виконання договірних відносин позивача з контрагентом, судам необхідно дослідити первинні бухгалтерські документи, складені під час здійснення господарських операцій, їх відповідність вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з'ясовувати порядок та вартість товарів відповідно до умов договорів та їх мету придбання, а також надати належну оцінку придбаного позивачем товару по ланцюгу постачання.

З огляду на обставини, якими відповідач обґрунтовує позицію щодо правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, суди повинні дослідити реальне виконання умов спірного договору та відповідно правомірність формування позивачем податкового кредиту за відповідними операціями.

Судами також не перевірено належним чином доводи відповідача щодо наявності матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 08.07.2015 за №0000015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 205, частиною п'ятою статті 27, частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України та пояснень наданих оперативним працівникам в ході досудового розслідування засновником, директором та фінансовим директором Приватного підприємства «Ідас-Л». Судами не з'ясовано стан відповідної кримінальної справи, не перевірено наявність/відсутність вироку.

В свою чергу, суди, в порушення принципу офіційного з'ясування всіх обставин справи, не перевірили дані щодо участі вказаних осіб (засновника, директора та фінансового директора) Приватного підприємства «Ідас-Л» в діяльності вказаної юридичної особи, що має істотне значення для правильного вирішення спору.

Зокрема, судами попередніх інстанцій не з'ясовано, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між Товариством з обмеженою відповідальністю - Підприємство «АВІС» та його задекларованим постачальником, хто персонально брав у цьому участь, не допитано посадових осіб Приватного підприємства «Ідас-Л», задіяних в такому процесі, як свідків, з метою з'ясування достовірності пояснень, наданих у рамках досудового розслідування.

Також, слід зазначити, що підприємницька діяльність здійснюються суб'єктом господарювання на власний ризик, а відтак у господарських правовідносинах учасники господарського обороту повинні проявляти розумну обачливість, адже наслідки вибору недобросовісного контрагента покладається на таких учасників. Так, належна податкова обачність, як законна передумова отримання податкової вигоди, з якої випливає, що сумлінним платникам податку необхідно подбати про підготовку доказової бази, яка б підтверджувала прояв належної обачності при виборі контрагента.

Відтак, з урахуванням наведеного, для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій позивача з вищезазначеним контрагентом судам необхідно: з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій; перевірити факт реального руху активу по всьому ланцюгу учасників схеми; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; підтвердити або спростувати добросовісність позивача; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку.

Для з'ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладених в акті перевірки або підтверджених іншими доказами.

Таким чином, судами попередніх інстанцій зазначені вище вимоги процесуального законодавства не виконано, обставини справи встановлені неповно, не досліджено комплекс доказів, необхідний для доведення реальності та правомірності укладення й виконання угод, що і потягло за собою прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з положень частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, належним чином їх оцінити, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановити дійсні права і обов'язки сторін, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11.07.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 у справі №802/475/17-а скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду