Справа № 803/788/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2642/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р.В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання - Сердюк О. Ю.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року в справі № 803/788/18 (головуючий суддя - Димарчук Т. М., м. Луцьк, повне судове рішення складено 11 вересня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та наказу, -

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2018 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказу "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1." від 01 березня 2018 року №1002 і податкового повідомлення-рішення від 13 квітня 2018 року № .

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що відповідач порушив порядок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, зокрема, не повідомив у спосіб визначений законом про її початок. Також вказано, що ГУ ДФС у Волинській області безпідставно визначило обсяг його доходів шляхом віднімання від облікової вартості зареєстрованого майна (земельної ділянки та житлового будинку) суми доходів його сім'ї та фінансової допомоги на будівництво, наданої родичами, відповідач використав метод непрямого визначення оподатковуваного доходу, що є неприпустимим, оскільки Податковим кодексом України такий метод не передбачений.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Волинській області від 01 березня 2018 року №1002 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1.". Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 13 квітня 2018 року № про збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на 95 028,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем - Головним управлінням ДФС у Волинській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що різниця між вартістю наявного у позивача майна та отриманим доходом у перевіреному періоді (19 років) складає 448541 грн 86 коп., що вказує на отримання позивачем доходів з джерел, що не оподатковувались в порушення вимог чинного податкового законодавства.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Позивач та представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечили та просять відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, пояснення позивача та представника позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що 01 березня 2018 року ГУ ДФС у Волинській області видало наказ №1002 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і походження задекларованих доходів до бюджету за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 31 грудня 2016 року терміном 10 робочих днів з 07 березня 2018 року. При цьому, у наказі зазначено, що перевірка призначена на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України у зв'язку із ненаданням відповіді на запит №1273/Ш/03-20-13-05-06 від 11 грудня 2017 року (а.с. 13).

Вказаний наказ і повідомлення про проведення перевірки з 07 березня 2018 року № 52 від 01 березня 2018 року (а.с.13 зворот) відповідач направив позивачу поштовим зв'язком 03 березня 2018 року, які останній отримав 10 березня 2018 року (а.с.14, 15).

Передумовою для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України стало подання дружиною позивача ОСОБА_2 щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік (а.с. 53-56). В розділі 3 "Об'єкти нерухомості" декларації ОСОБА_2 як суб'єкт декларування вказала про наявність у її чоловіка ОСОБА_1 у власності нерухомого майна: земельної ділянки (дата набуття права: 28 грудня 2012 року, вартість - не встановлена), житлового будинку (дата набуття права: 24 квітня 2014 року, вартість - 964 143 грн), вантажного автомобіля (дата набуття права: 11 листопада 2005 року, вартість - не встановлена).

З 07 березня по 22 березня 2018 року ГУ ДФС у Волинській області провело документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з ІНФОРМАЦІЯ_1 року по 31 грудня 2016 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 4830/13-09-06/НОМЕР_3 від 29 березня 2018 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення позивачем підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України - занижено загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід за 2013 рік на суму 448 542 грн 21 коп. внаслідок чого відбулось заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 76 022 грн 72 коп. (а.с. 16-20).

На підставі акта перевірки № 4830/13-09-06/НОМЕР_3 від 29 березня 2018 року ГУ ДФС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення № від 13 квітня 2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на 95 028 грн 40 коп., з яких: 76 022 грн 72 коп. за податковим зобов'язанням, 19 005 грн 68 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 21).

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Підстави для проведення документальної позапланової перевірки визначені в пункті 78.1 статті 78 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно із пунктом 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Платники податків та інші суб'єкти інформаційних відносин зобов'язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п'ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

Виходячи з аналізу наведених норм, вимоги, які висуваються до змісту запиту, є нормативно визначеними і поширювальному тлумаченню не підлягають.

Так, в письмовому запиті про подання інформації №1273/Ш/ від 11 грудня 2017 року (а.с. 77) підставою для його надіслання ОСОБА_1 вказано абзаци 6, 8 пункту 73.3 статті 73 ПК України. Тобто, підставою для надіслання цього запиту стало виявлення фактів, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Колегія судів звертає увагу на те, що позивач не подавав податкових декларацій, а тому така підстава надіслання запиту як виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків є безпідставною.

При цьому в абзаці першому запиту контролюючий орган констатував встановлення невідповідності даних щодо задекларованих ОСОБА_2 доходів в електронній декларації за 2016 рік, але не позивачем. На підтвердження запитуваної інформації ГУ ДФС у Волинській області просило ОСОБА_1 надати документи, які підтверджують право власності на об'єкти нерухомості, вказані ОСОБА_3 в декларації та документи, на підставі яких вони набуті у власність.

Таким чином, встанволено, що запит про подання інформації №1273/Ш/ від 11 грудня 2017 року містив підставу, яка не відноситься до позивача, а перелік документів, які пропонувалися надати, зокрема документи, які підтверджують право власності на об'єкти вказані ОСОБА_3 у розділі 3 е-декларації та документів, на підставі яких вони набуті у власність не мають жодного відношення до ОСОБА_1 Отже, запит контролюючого органу складений з порушеннями, на ньому відсутня печатка контролюючого органу, а тому у суду є підстави вважати, що такий запит не відповідає вимогам, визначеним абзацами першим-п'ятим пункту 73.3 статті 73 ПК України.

З огляду на зазначене, оскільки вказаний запит контролюючого органу про надання інформації був оформлений з порушенням законодавчо встановленого порядку (не містить належної підстави для надіслання запиту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати стосуються третьої особи - ОСОБА_3; не містить печатки контролюючого органу), тому позивач звільнений від обов'язку надавати відповідь на вказаний запит, що прямо передбачено пунктом 73.3 статті 73 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим контролюючий орган був позбавлений права приймати наказ про призначення позапланової виїзної перевірки платника податків з підстав визначених підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (не надання пояснень та їх документального підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу), що свідчить про протиправність оскаржуваного наказу. Крім того, у наказі про проведення перевірки є необгрунтованим період за який проводиться перевірка тривалістю 19 років, а саме з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2016 року, оскільки на момент початку перевірки позивач був неповнолітнім, зокрема, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 виповнилось 12 років.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Порядок та особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені у статті 79 ПК України.

Так, згідно з пунктом 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

При цьому, відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку, аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом в постановах від 15 травня 2018 року у справі № 809/1578/17, від 05 травня 2018 року у справі № 810/3188/17.

Встановлено, що проведення документальної позапланової невиїзної перевірки розпочалося з 07 березня 2018 року тривалістю 10 робочих днів згідно з наказом від 01 березня 2018 року № 1002, в той час як наказ та повідомлення про проведення такої перевірки позивач отримав 10 березня 2018 року, тобто з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржений наказ від 01 березня 2018 року № 1002 ГУ ДФС у Волинській області прийнято з порушенням визначеної ПК України процедури призначення перевірки, а саму перевірку проведено без дотримання обов'язкових для цього умов (не ознайомлення у встановлений законом спосіб про перевірку до її початку), що є підставою для його скасування.

Як установлено судом з акту від 29 березня 2018 року, контролюючий орган за результатами перевірки встановив порушення позивачем підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України - заниження загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2013 рік на суму 448 542 грн 21 коп. внаслідок чого відбулось заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 76 022 грн 72 коп. Оскарженим податковим повідомленням-рішенням № від 13 квітня 2018 року збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на 95 028 грн 40 коп., з яких: 76 022 грн 72 коп. за податковим зобов'язанням, 19 005 грн 68 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Таким чином, ГУ ДФС у Волинській області податковим повідомленням-рішенням від 13 квітня 2018 року збільшило позивачу грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно із підпунктами 168.2.1, 168.2.2 пункту 168.2 статті 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Особою, яка не є податковим агентом, вважається нерезидент або фізична особа, яка не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності або не є особою, яка перебуває на обліку у контролюючих органах як особа, що провадить незалежну професійну діяльність.

З аналізу наведених норм та змісту акта перевірки від 29 березня 2018 року слідує, що позивач, як платник податку на доходи фізичних осіб, є резидентом і, на думку контролюючого органу, отримував доходи від осіб, які не є податковими агентами, а тому зобов'язаний був включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Однак, суд звертає увагу, що в акті перевірки не обґрунтовано висновок контролюючого органу про донарахування податку на доходи фізичних осіб саме за 2013 рік, при цьому перевірку проведено за період 1998 -2016 роки, а об'єктом оподаткування в даному випадку є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

При застосуванні поняття заниження загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як предмета інтересу, доведеність якого може обґрунтовувати підставність збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, необхідно виходити з доречності, розумності та достатності аргументів в користь посилання на такі інтереси. Можливість широкого тлумачення цих інтересів (враховуючи період перевірки та встановлення джерел доходу позивача за цей вісімнадцятирічний період) може призвести до звуження прав людини, що суперечить одному із провідних принципів і загальних засад конституційного ладу України - принципу верховенства права.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 179.1 ст. 179 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний подавати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно пункту 179.11 ст. 179 ПК України, фізичні особи, які декларують майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру відповідно до Закону України "Про засади запобігання протидії корупції", подають податкову декларацію у випадках, передбачених цим розділом.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про запобігання корупції" та Порядку проведення контролю та повної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який затверджений рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 р. №56 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 р. за №201/30069, повноваження щодо своєчасності подання, правильності та повноти заповнення декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також здійснення моніторингу способу життя суб'єктів декларування надані Національному агентству з питань запобігання корупції.

Форма декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затверджена Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 р. № 3.

Таким чином, податкова декларація та декларація осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування є різними деклараціями, які принципово відрізняються за функціями, змістом, методологією та суб'єктами їх перевірки.

Згідно з вимогами Закону України "Про запобігання корупції" дружиною позивача ОСОБА_2 була подана декларація осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік. На підставі поданої декларації, контролюючим органом було встановлено наявність у власності позивача ОСОБА_1 майна, зокрема: земельної ділянки вартістю 14 857 грн 83 коп., житлового будинку вартістю 964 143 грн., транспортного засобу невстановленої вартості.

Згідно п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Податковий кодекс України не застосовує для потреб оподаткування такого поняття, як статки.

Підставою для нарахування та сплати податків є дохід, зазначений в податковій декларації про майновий стан і доходи за звітний податковий період, форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 р. № 859, а не декларація осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування за 2016 рік, яка подавалася дружиною позивача згідно вимог Закону України "Про запобігання корупції", в якій декларантом відображене набуте ним та членами сім'ї до 2016 року нерухоме майно (житловий будинок та земельна ділянка).

Таким чином, визначення контролюючим органом позивачу загальної суми річного оподаткованого доходу на підставі даних, які зазначені в декларації ОСОБА_2 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, не відповідає п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб для резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України, встановлено, що для податку на доходи фізичних осіб базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Перелік видів доходів, які включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку наведено у п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Зокрема, такими доходами є: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору; доходи від продажу об'єктів майнових і немайнових прав дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування) тощо.

Відповідно до приписів пп. 164.1, 164.2 ст. 164 ПК України, базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, який у свою чергу складається з різних видів доходів платника податку, котрі отримані ним із визначених законом джерел протягом звітного податкового періоду.

Таким чином, Податковий кодекс України не містить загального визначення річного оподаткованого доходу платника податків, а визначає це поняття через перелік видів доходів, що міститься у п. 164.2 ст. 164 ПК України. Отже, річним доходом фізичної особи є різні матеріальні блага, котрі отримані особою протягом звітного податкового періоду та включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

З акту перевірки від 29 березня 2018 року № 4830/13-09-06/0 слідує, що ГУ ДФС України у Волинській області без правових підстав, належних і допустимих доказів, визначено дохід ОСОБА_1 з якого, на думку відповідача, не сплачено податків за 2013 рік на суму 448542 грн. Загальні статки, відображені дружиною позивача в електронній декларації за 2016 рік, контролюючий орган визнав доходом позивача, який позивач отримав у 2013 році, у зв'язку з чим визначив податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на вказану вартість. Разом з тим, отримання позивачем зазначених коштів матеріалами справи не підтверджено. Отримані ОСОБА_1 доходи обраховані ГУ ДФС за методом непрямого визначення оподатковуваного доходу за формулою: (оціночна вартість майна) - (доходи сім'ї за даними реєстру ДФС) = (незадекларований дохід) х (ставку податку).

Разом з тим, такі непрямі методи визначення оподатковуваного доходу не передбачені Податковим кодексом України. Раніше визначення суми податкового зобов'язання за непрямими методами регламентувались п. 4.3 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", однак цей закон втратив чинність 01.01.2011 у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2002 № 697 "Про затвердження Методики визначення сум податкових зобов'язань за непрямими методами" була затверджена методика використання непрямих методів визначення сум податкових зобов'язань. Постанова КМУ № 697 втратила чинність 20.08.2005 , при цьому пункт 8 Методики обмежував ї застосування до фізичних осіб лише до фізичних осіб-підприємців. Отже, визначення суми отриманого доходу шляхом віднімання вартості активів від суми зареєстрованих доходів не врегульоване та не передбачене чинним Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Пунктом 1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 р. № 395 (далі - Порядок) передбачено, що факти виявлення порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до п. 2.3.2.2 Порядку, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Всупереч вищенаведеному, контролюючим органом в акті документальної перевірки не зазначено джерело отриманих доходів ОСОБА_1 у 2013 році, в акті також відсутнє документальне підтвердження отримання даного доходу, форму отримання доходу, періоду отримання доходу (дата, місяць, рік), правочин, на підставі яких отримано дохід.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року в справі № 803/788/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.