Справа № 815/6741/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/6741/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представників:

від апелянта - Гвоздіков О.В.;

від відповідача - Яківець М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "КТЛ-Логістик" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КТЛ-Логістик" до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю "КТЛ-Логістик" (далі - ТОВ "КТЛ-Логістик") звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ГУ ДФС в Одеській області), в якому просило скасувати податкові повідомлення рішення від 13.07.2017 року:

- № про збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 115 150,00 грн. та нарахування штрафних фінансових санкцій на 28 788,00 грн.;

- № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій на суму 510 грн.

В обґрунтування позову ТОВ "КТЛ-Логістик", посилаючись на вимоги податкового законодавства України зазначило, що єдиною підставою для формування податкового кредиту, є наявність у платника ПДВ належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації. Враховуючи, що дані вимоги, ним як платником податків були виконані, доводи контролюючого органу про порушення правил формування податкового кредиту є надуманими.

До того ж, позивач наполягав на тому, що викладені в акті перевірки висновки про нереальність вчинення господарської операції, зроблені з перевищенням компетенції контролюючого органу, адже вони суперечать матеріальному інтересу, який має платник податків у податкових правовідносинах. Так, на думку ТОВ "КТЛ-Логістик", є презумпція правомірності правочину, а тому всі укладені між сторонами договори є чинними, якщо їх недійсність не встановлена законом або рішенням суду, що набрало законної сили.

Окрім того, як вважає позивач, чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосередньо контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства, перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Останнє, на що звернув увагу позивач, це те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення складені зі значними помилками, а саме: фіскальним органом невірно зазначені коди бюджетної класифікації платежу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що юридичним фактом, який породжує право платника на податкову вигоду (зокрема, у вигляді права на зменшення об'єкта оподаткування ПДВ на суму податкового кредиту), є реальність господарської операції. Водночас за відсутністю факту придбання товарів, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту.

Судом першої інстанції підкреслено, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат покладається на платника податків, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Разом з тим, на думку суду, позивач у даному спорі не підтвердив обґрунтованість своїх витрат, оскільки його первинна документація щодо придбання товару містить суперечливі дані. До того ж, як до перевірки так і до суду платником податків не надано документ про якість товару, наявність складських приміщень для зберігання товару (оригінал договору, акту), оригінал складської квитанції.

Поряд з цим, як зазначає суд, є обґрунтовані сумніви вважати, що саме ТОВ "Еко Фалькон Південь", здійснював позивачу поставку сільськогосподарської продукції, адже у останнього відсутні власні (орендовані) основні фонди, технічний персонал, власні (орендовані) виробничі активи.

ТОВ "КТЛ-Логістик", не погоджуючись з даним судовим рішенням, посилаючись на порушення норм матеріального права, в апеляційній скарзі ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та про ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Аргументуючи доводи апеляції, ТОВ "КТЛ-Логістик" наголосило на тому, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про фіктивність господарської операції з поставки, на його адресу, сільськогосподарської продукції, оскільки безпідставно не взяв до уваги докази на підтвердження факту отримання товару, а саме: видаткові накладні та податкові накладні.

Апелянт вважає, що документи про якість товару, документи, що підтверджують наявність складських приміщень для зберігання товару, оригінали складських квитанцій не є первинними документами, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не повинні надаватися платником податків до перевірки, що проводиться контролюючим органом.

Однак, ураховуючи сумніви суду першої інстанції щодо зберігання сільськогосподарської продукції, що придбавалася позивачем, останній просить прийняти до уваги в якості доказу Договір оренди №2911/1 від 29.11.2016 року.

До того ж, апелянт звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки його доводам про невірне зазначення ГУ ДФС в Одеській області кодів бюджетної класифікації платежу. Між тим, на думку товариства, перерахування грошових коштів до відповідного бюджету повинно здійснюватися відповідно до бюджетної класифікації, а невірно складені податкові повідомлення-рішення призведуть до порушення надходження до бюджету відповідних платежів.

Представник апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи, викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Представник ГУ ДФС в Одеській області проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що основним видом діяльності ТОВ "КТЛ-Логістик" є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

ГУ ДФС в Одеській області у червні 2017 року провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "КТЛ-Логістик" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з платником податків ТОВ "Еко Фалькон Південь" за листопад 2016 року, за результатами якої, склало акт №708/15-32-14-07/39837142 від 27.06.2017 року (а.с.17-44).

Перевіркою встановлено порушення:

- пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у загальній сумі 115 149,93 грн.;

- пунктів 44.1, п. 44.3, статті 44, пункту 121.1, статті 121 Податкового кодексу України, що виразилось у незабезпечення платником податків зберігання первинних документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

На підставі виявлених порушень, 13.07.2017 року ГУ ДФС в Одеській області прийняло податкові повідомлення-рішення:

- № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 510,00 грн. (а.с.46);

- № про збільшення грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за податковим зобов'язанням - 115 150,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 28 788,00 грн. (а.с.47).

При проведенні перевірки контролюючим органом встановлено, що між ТОВ "Еко Фалькон Південь" (Постачальник) та ТОВ "КТЛ-Логістик" (Покупець) укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції №17/11 від 17.11.2016 року (а.с. 81-86).

Зміст вказаного Договору свідчить про наступне.

Так, Постачальник зобов'язується у визначений строк поставити та передати у власність Покупця товар, що зазначений у Специфікації, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар за згодою сторін на умовах, передбачених даним Договором та Специфікаціями.

Якість товару, що передається за цим Договором, повинна відповідати вимогам указаним в Специфікації для кожної партії товару.

Товар поставляється на умовах ЕХW згідно правил Інкотермс-2010. Місце поставки кожної окремої партії зазначається в Специфікаціях. Датою поставки Товару вважається дата товарно-транспортної накладної на товар або дата, вказана в складської квитанції, виписаної на Покупця. Остаточна кількість та якість Товару визначається в місці поставки за даними сертифікованої лабораторії Покупця згідно залікової ваги відповідно до якості, зазначеної у Специфікації даного Договору.

Поставлений товар вважається переданим Постачальником і прийнятим у власність Покупцем, якщо він переданий згідно умов поставки, зазначених у Специфікації, по кількості відповідає даним накладних, по якості відповідає вимогам ДСТУ та характеристикам, визначеним у Специфікаціях.

У розділі 6 даного Договору "Інші умови" передбачено, що Постачальник зобов'язується передати Покупцю одночасно з товаром наступні документи, зокрема: оригінал товарно-транспортної накладної, оригінал посвідчення про якість товару (при поставці товару з елеватора), оригінал складської квитанції.

Відповідно до Специфікації №1 від 28.11.2016 року у рамках Договору №17/11 від 17.11.2016 року Постачальник приймає на себе зобов'язання передати (продати), а Покупець прийняти у свою власність та оплатити горох: у кількості 98,7 тон; місце передачі - м. Полтава, вул. О. Бідного, 11; ціна за тону 7 000,00 грн.; вартість складає 690 899,64 грн., у тому числі ПДВ 115 150,00 грн. У вказаному документі містяться вимоги щодо якості переданої продукції, а саме: вимоги щодо вологості, домішок, розірваних та пошкоджених ядер, кольору та інших показників, згідно з ДСТУ (а.с.87).

На підставі видаткової накладної № ЕК-0000001 від 29.11.2016 року, яка складена в м. Миколаєві ТОВ "КТЛ-Логістик" отримало товар у кількості 98,7 тон від ТОВ "Еко Фалькон Південь" на загальну суму 690 899,64 грн., у т.ч. ПДВ 115 149 грн. (а.с.88).

29.11.2016 року ТОВ "Еко Фалькон Південь" на адресу позивача виписано податкові накладні №80 та №81 на загальну суму 690 899,60 грн., у тому числі ПДВ - 115 149,93 грн. (а.с.89-90).

Зазначені відомості ТОВ "КТЛ-Логістик" включило до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за листопад 2016 року, що відповідає Додатку 5 "Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту" до Декларації з податку на додану вартість за листопад 2016 року та даним Єдиного реєстру податкових накладних.

Позивач перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ "Еко Фалькон Південь" грошові кошти у загальній сумі 690 899,60 грн.

Аналізуючи інформацію, отриману від комп'ютерних автоматизованих інформаційних систем та АРМ-ів щодо ТОВ "Еко Фалькон Південь", контролюючий орган встановив відсутність оренди офісних та складських приміщень, недекларування за спірною господарською операцією податкових зобов'язань, реалізацію позивачу товару відмінного від того, що був придбаний.

Перевіряючи використання ТОВ "КТЛ-Логістик" у своїй діяльності офісних, виробничих (торговельних та складських) приміщень, ГУ ДФС в Одеській області встановило, що товариство орендує два нежитлових приміщень під офіс та складське приміщення для зберігання сільськогосподарських культур.

Водночас як зазначили посадові особи контролюючого органу, оренда складського приміщення не засвідчує його адресу, площу, у зв'язку з чим, неможливо встановити місце зберігання товару.

Також, в полі зору осіб, що здійснювали перевірку були товарно-транспортні накладні від 12.01.2017 року та від 15.01.2017 року щодо перевезення придбаної позивачем сільськогосподарської продукції.

Зміст указаних накладних свідчить, що Замовником перевезення було ТОВ "КТЛ-Логістик", Вантажовідправником - ТОВ "Еко Фалькон Південь", а Вантажоодержувачем -ТОВ "Віккір", пункт навантаження - смт Веселинове Миколаївської області. Назва Перевізника в цих документах відсутня.

Усього за вказаними товарно-транспортними накладними було перевезено 151,570,00 тон.

Доставка товару на адресу ТОВ "Віккір" здійснювалась у зв'язку з укладенням позивачем з даним підприємством Договору на переробку гороху від 12.01.2017 року (а.с.106).

23.06.2017 року, вже після проведення податкової перевірки, позивачем до контролюючого органу було надано наступні копії документів: Договір зберігання від 29.11.2016 року, укладений з ТОВ "Еко Фалькон Південь" та від цієї ж дати акт приймання - передачі майна №1 за договором від 29.11.2016 року (а.с.103-105).

Так, п. 3.1 Договору зберігання від 29.11.2017 року, визначено, що Зберігач, в особі ТОВ "Еко Фалькон Південь", зобов'язаний забезпечити зберігання майна на території за адресою: м. Миколаїв, вул. Декабристів, б.44/10, тобто за місцем своєї реєстрації.

Проведений аналіз фактичних обставин справи, доказів на підставі яких вони встановлені, доводів апеляції та висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні, свідчить про наступне.

Головним мотивом суб'єкта владних повноважень для висновку про відсутність у позивача права на податковий кредит за операціями постачання гороху з боку ТОВ "Еко Фалькон Південь", є здійснення такої господарської операції лише про людське око, тобто без наміру викликати юридичні наслідки та з метою одержання коштів за рахунок бюджетного відшкодування.

Причиною для такого висновку, контролюючий орган вважав відсутність доказів щодо отримання товару, його зберігання, відсутність паспорту (сертифікату) якості сільськогосподарської продукції.

Водночас головним аргументом платника податків є те, що докази зберігання придбаного зерна не є основними і не повинні враховуватися для визначення права платника податків на формування податкового кредиту.

З метою спростувати висновки суду першої інстанції щодо відсутності доказів зберігання сільськогосподарської продукції, апелянт у своїй скарзі навів додаткові пояснення причин, чому товар не зберігався у ТОВ "Еко Фалькон Південь", як у Зберігача, відповідно до умов договору зберігання майна.

Так, апелянтом було зазначено, що він орендує у ОСОБА_4 в смт Веселиново складські приміщення, які були більш зручні для зберігання, а тому товар після його придбання знаходився там. Далі, Вантажовідправник, в особі ТОВ "Еко Фалькон Південь", поставляв сільськогосподарську продукцію в м. Полтаву до ТОВ "Віккір" для переробки.

Аналіз податкового законодавства, що регулює спірні правовідносини, на момент їх існування свідчить про наступне.

Відповідно до п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (редакція чинна на момент спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Пункти 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (редакція чинна на момент спірних правовідносин) встановлюють, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів та послуг, а датою віднесення сум податку до податкового кредиту може вважатися дата отримання платником податку товарів/послуг та визначається він, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Колегія суддів вважає, що претензії, з боку контролюючого органу, про відсутність підтвердження транспортування продукції на склад позивача в смт Веселиново, її складського оприбуткування, підтвердження відповідності придбаної продукції відповідним стандартам є обґрунтованими, адже позивач займаючись оптовою торгівлею зерном, повинен діяти відповідно до Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», адже є суб'єктом ринку зерна (ст. 5 Закону).

Відповідно до п.10 ст. 1 даного Закону зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна;

Стаття 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» встановлює, що зерно підлягає зберіганню у зернових складах.

Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.

При прийманні зерна на зберігання, зерновий склад зобов'язаний здійснити аналіз його якості.

Видача зерна володільцеві складського документа на зерно, здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи.

Кожна із сторін договору складського зберігання зерна при відвантаженні зерна має право вимагати перевірки його якості. Витрати, пов'язані із проведенням аналізу його якості, несе сторона, що зажадала його перевірки.

Договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна.

Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа (ст. 26 Закону).

Якщо подивитися на договір зберігання зерна, складений між ТОВ "КТЛ-Логістик" (Поклажодавець) та ТОВ "Еко Фалькон Південь" (Зерновий склад), то він не відповідає типовому договору складського зберігання зерна, форма якого затверджена Кабінетом Міністрів України 08.12.2006 року.

Так, положення Договору складського зберігання зерна встановлюють таку обов'язкову вимогу, як те, що горох приймається на склад виключно від Поклажодавця за умови надання ним відповідних документів, у тому числі товарно-транспортної накладної і документів, що підтверджують його якість.

Водночас зі змісту Договору поставки сільськогосподарської продукції №17/11 від 17.11.2016 року, слідує, що товар поставляється на умовах ЕХW згідно правил Інкотермс-2010.

Поставка на умовах ЕХW або Франко завод (Франко склад) означає, що Покупець самостійно здійснює перевезення товару, що купується.

Продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання з постачання, з моменту передачі товару у розпорядження Покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці. Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб.

Покупець повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства Продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

На підтвердження того, що поставка товару здійснювалась саме на умовах ЕХW свідчить пункт 5 Договору поставки сільськогосподарської продукції №17/11 від 17.11.2016 року.

Так, у цьому пункті сторони домовились, що 80% передоплати вартості кожної партії товару здійснюється в день підтвердження завантаження товару на транспорт Покупця, на підставі пред'явлення рахунку-фактури.

Однак, позивач, як в позові так і в апеляційній скарзі стверджує про те, що саме на Продавця, в особі ТОВ "Еко Фалькон Південь", був покладений обов'язок поставки сільськогосподарської продукції до переробника продукції ТОВ "Віккір", що знаходиться в м. Полтава.

Очевидно, що такі пояснення суперечать доказам, які надавались позивачем в обґрунтування своїх вимог.

До того ж, слід звергнути увагу, що ТОВ "КТЛ-Логістик" не надає ґрунтовних пояснень та доказів, яким чином відбувалась поставка сільськогосподарської продукції на його склад на адресу у смт Веселиново і чому зі складу, який орендує позивач, товар відпускає особа, яка є Продавцем вказаного товару.

Дослідженням первинної документації, яка визначає місце поставки товару, встановлено суперечливі дані.

Так, у Специфікації №1 від 28.11.2016 року до Договору поставки №17/11 місцем передачі гороху у кількості 98,7 тон зазначено м. Полтава, у видатковій накладній та акті приймання-передачі майна за Договором зберігання від 29.11.2016 року зазначено м. Миколаїв, а зі змісту товарно-транспортних накладних вбачається - смт Веселинове Миколаївської області.

Понад те, відсутні пояснення позивача та докази з приводу виконання сторонами інших умов поставки, що зазначені у Договорі №17/11 від 17.11.2016 року.

Так, у пунктах 4.3 та 4.4. вказується, що кількість та якість товару визначається в місці поставки за даними сертифікованої лабораторії Покупця, відповідно до якості зазначеної у Специфікації. Товар повинен відповідати вимогам ДСТУ та характеристикам визначеної у Специфікації.

Далі, у пункті 6.1 на Постачальника покладено обов'язок передавати Покупцю одночасно з товаром, зокрема, оригінал посвідчення про якість товару (при поставці товару з елеватора), оригінал складської квитанції.

Відсутні докази, що горох, придбаний позивачем був зважений, дослідження цього питання є необхідним, оскільки за домовленістю сторін придбано було товару в кількості 98,7 тон, а навантажено для перевезення, відповідно до товарно-транспортних накладних 151,570,00 тон.

Також залишається невирішеним питання, щодо походження гороху, який у ТОВ "Еко Фалькон Південь" придбало ТОВ "КТЛ-Логістик", адже за аналізом податкових накладних постачальників ТОВ "Еко Фалькон Південь" не прослідковується придбання останнім указаного товару.

Наявність в документах позивача недостовірної та суперечливої інформації свідчить, що факт наявності у платника податків податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені Постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним.

Слід наголосити, що для податкового обліку значення має саме факт поставки тим Постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Колегія суддів не заперечує проти доводів позивача про те, що він передав на переробку до ТОВ "Віккір" спірний товар і про те, що він у нього був у наявності.

Проте, докази, що саме за рахунок ТОВ "Еко Фалькон Південь" позивачем сформований податковий кредит - відсутні.

Верховний Суд України у своїй постанові №820/12960/13-а акцентував увагу на тому, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків, відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків, відповідно до встановленого частиною 1 ст. 78 КАС України обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 9 КАС України.

Правову позицію про те, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, зробив у своєму рішенні від 20.02.2018 року Верховний Суд у справі за №809/117/13-а.

Згідно з ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Слід також зупинитися на доводах апелянта про те, що невірні коди класифікації платежів, що зазначені у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, свідчать про протиправність вказаних рішень.

Так, дійсно ГУ ДФС в Одеській області у податковому повідомленні-рішенні № про збільшення податку на додану вартість зазначило код платежу 14010100, замість 14060100, а в податковому повідомленні-рішенні № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій замість коду 21081100, зазначило код - 21081103.

Колегією суддів встановлено, що бюджетна кваліфікація сплати ПДВ та штрафів, що була зазначена контролюючим органом в спірних рішеннях, діяла лише до 2016 року, тому, є правильними зауваження апелянта про помилку контролюючого органу щодо визначення коду платежу.

Вирішуючи питання чи може така помилка свідчити про протиправність податкових повідомлень-рішень, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Нормами Бюджетного кодексу України, а саме: частиною першою статті 43 та частиною п'ятою статті 45, передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

10.08.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 826/11681/16, адміністративне провадження №К/9901/47125/18 досліджував питання наслідків зарахування коштів податку на рахунок призначений для зарахування іншого податку внаслідок помилки платника податків.

За результатами дослідження вказаного питання, касаційним судом зроблений висновок про те, що помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання, оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок.

Колегія суддів вважає, що ситуація, в якій контролюючий орган зазначив неправильний код бюджетної класифікації платежу, можна прирівняти до правової ситуації, що описана вище у справі касаційного суду та зробити висновок, що допущена з боку суб'єкта владних повноважень відповідна помилка не тягне за собою негативних наслідків для платника податків та не свідчить про протиправність податкових повідомлень-рішень.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що, відповідно до ст. 316 КАС України, є підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки останнє ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "КТЛ-Логістик" - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КТЛ-Логістик" до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 28.01.2019 року.