Справа № 814/3622/15
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/3622/15

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Биховець Н.В.,

за участю представника апеллянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Златобанк" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк", за участю третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

04 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" Славінського Валерія Івановича щодо не включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Угодою про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 076149 (договір банківського вкладу), укладеної 05.12.2014 року між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством "Златобанк" та зобов'язати уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію АТ "Златобанк" Славінського Валерія Івановича подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товариства "Златобанк" за рахунок ФГВФО та включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Угодою про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 076149 (договір банківського вкладу), укладеної 05.12.2014 року між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством "Златобанк".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача неправомірно не включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Златобанк» за рахунок ФГВФО.

Уповноважена особа ФГВФО заперечувала проти позову, зазначаючи, що договір поточного рахунку від 05.12.2014 року, укладений між позивачем та банком, та правочин по зарахуванню коштів на його виконання є недійсним в силу ч.1 ст.215 ЦК України та має ознаки нікчемності відповідно до ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Угода № 076149 від 05.12.2014 року є удаваним правочином, оскільки її вчинення приховує інший правочин, яким є дія ОСОБА_5 щодо дроблення належних йому коштів, які знаходяться в АТ "ЗЛАТОБАНК" на рахунку 6288.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі. Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Златобанк щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Угодою про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 076149 (договір банківського вкладу), укладеної 05.12.2014 між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК". Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Златобанк подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві "ЗЛАТОБАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Угодою про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 076149 (договір банківського вкладу), укладеної 05.12.2014 між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом не надано належної оцінки тим доводам, що перераховані кошти на рахунок позивача не являються його власними коштами та не є вкладом в розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

13 лютого 2015 року прийнято постанову Правління Національного банку України № 105 "Про внесення публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» до категорії неплатоспроможних".

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 року № 30 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ Златобанк" та з 14.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ Златобанк.

Правлінням НБУ прийнято постанову від 12 травня 2015 № 310 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Златобанк".

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 13.05.2015 № 99 "Про початок процедури ліквідації АБ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку". Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 156 від 13.05.2015 призначено Славінського В.І. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Златобанк строком на 1 рік з 13.05.2015 по 12.05.2016 включно.

05.12.2014 року між АТ «ЗЛАТОБАНК» та особою, що відкриває вкладний (депозитний) рахунок на користь третьої особи: ОСОБА_5, який відкривав депозитний рахунок на користь фізичної особи-резидента ОСОБА_3 укладена угода приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 076149 (Договір банківського вкладу) (а.с.10-11).

Згідно умов цього договору, ОСОБА_5 відкрив вкладний (депозитний) рахунок на користь ОСОБА_3 в іноземній валюті в сумі 13 000 доларів США за процентною ставкою 3% річних на умовах видачі вкладу на першу вимогу вкладника (а.с.14,15).

Того ж дня ОСОБА_3 підписала угоду та з 05.12.2014 року набула права та обов'язки вкладника за цим договором. Відповідно до п. 3.2 угоди передбачено, що банк повідомляє вкладника про те, що повернення вкладу гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі, визначеному чинним законодавством України на дату недоступності вкладу. Перед підписанням цієї угоди вкладник ознайомився з розміром гарантованої суми відшкодування за вкладами, відповідно до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 30.04.2015 року позивач письмово звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації про включення до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом від 28.05.2015 року № 530 уповноважена особа ФГВФО повідомила ОСОБА_3, що позивача не включено до реєстру вкладників, оскільки проводилась перевірка відповідно до ч.2 ст.38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня визнання банку неплатоспроможнім.

Разом з тим, 08.04.2015 року уповноваженою особою ФГВФО прийнято наказ № 164/1 Про затвердження переліку нікчемних транзакцій та правочинів про визнання нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно з переліку, який додається до наказу відповідно до п.6 ч.2 ст.37, п.п.2,3,4 ст.38 Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, з метою недопущення дій, що призводять до зростання гарантованої суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Фонду.

Наказом № 165/1 від 09.04.2015 року внесені зміни до наказу № 164/1 від 08.04.2015 року, згідно до якого віднесено до нікчемних всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку (Додаток № 1 і Додаток № 2), до яких включено і правочин по зарахуванню коштів з рахунку ОСОБА_5 на рахунок відкритий позивачу (а.с.43-45).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для визнання договору, укладеного між позивачем та банком, нікчемним відповідачем зазначено п. 2, 3, 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", разом з тим, зазначені обставини не знайшли свого підтвердження. Крім того, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що нікчемність спірного договору полягає у дробленні коштів на рахунку ОСОБА_5, які не підлягають поверненню за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у повному обсязі згідно із Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", однак таких підстав для визнання договорів нікчемними ст. 38 вказаного Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не передбачено.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року № 4452-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.1,2 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до п. 7 частини четвертої статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не відшкодовує кошти, зокрема у випадку, коли такі кошти розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку.

З метою забезпечення прав Фонду, уповноважена особа, як то зазначено в частині 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", забезпечує перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

За змістом частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції на момент виникнення правовідносин), правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в статті 228 Цивільного кодексу України, якою визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним

Уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що за змістом наведених норм, дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для визнання договору, укладеного між позивачем та банком, нікчемним уповноваженою особою Фонду зазначено п. 2, 3, 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Але з яких саме підстав уповноважена особа визнала договір, укладений між позивачем та банком нікчемним, в наказі не зазначено. Цими пунктами ст. 38 вищезазначеного Закону передбачено визнання договору нікчемним в разі, коли банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним , банк здійснив відчуження майна, або банк оплатив кредитору в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна. Жодна з цих підстав не має ніякого відношення до договору, укладеного між позивачем та ПАТ "ЗЛАТОБАНК".

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15. Верховним Судом також постановами від 10 травня 2018 році у справі № 826/20429/14, від 21 червня 2018 року у справі № 802/4016 та від 21 червня 2018 року у справі № 821/3601/15-а відмовлено у задоволенні заяви Уповноваженої особи ФГВФО про перегляд рішень суду касаційної інстанції 2016 та 2017 року, якими було задоволено позови фізичних осіб у відносинах, що є аналогічними до відносин у справі № 814/3622/15.

Крім того, колегія суддів зауважує, що постанова НБУ від 04.12.2014 №777/БТ "Про віднесення ПАТ "ЗЛАТОБАНК" до категорії проблемних, яка вводила ряд обмежень щодо діяльності ПАТ "ЗЛАТОБАНК" адресована в першу чергу до керівників банківської установи, а не до його клієнтів. Обмеження, викладені у п. 2 зазначеної постанови носять загальний та неконкретний характер, і неможливо встановити, яка сама з цих обмежень може стосуватись відкриття поточних рахунків та зарахування на них коштів клієнта.

У будь-якому разі, ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" жодних цивільно-правових наслідків для правочинів, укладених проблемними банками, не передбачає. Єдина заборона для проблемних банків, передбачена ст.75 Закону, стосується використання для розрахунків прямих кореспондентських рахунків в національній та іноземній валюті. Обмежень для клієнтів банка у використанні власних рахунків, законодавство не передбачає.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачені певні цивільно-правові наслідки лише щодо правочинів, укладених після введення тимчасової адміністрації та початку процедури виведення банку з ринку, тобто в даному випадку з 14.02.2015 року.

Жодних обмежень та наслідків для правочинів, укладених банком під час дії постанови НБУ про віднесення його до категорії проблемних, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не передбачає. Тому, станом на 05.12.2014 року ніяких перешкод для здійснення банківських переказів не було.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що до спірних правовідносин не застосовуються заборони здійснювати зарахування в іноземній валюті на поточні рахунки фізичної особи, з рахунків інших фізичних осіб, встановлені постановою НБУ №365 від 16.09.13 "Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України". Зазначена постанова не є перешкодою для отримання позивачем відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки у цьому випадку мало місце відкриття банківського рахунку на користь третьої особи, що передбачено ст. 636 Цивільного кодексу України та п.6.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена Постановою НБУ №492 від 12.11.2003 року

Відповідно до п. 10.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, фізична особа може відкрити вкладний (депозитний) рахунок на користь третьої особи шляхом укладення договору банківського вкладу.

У разі відкриття вкладного (депозитного) рахунку на користь третьої особи ця особа набуває права вкладника з часу пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами.

До набуття особою, на користь якої відкрито вкладний (депозитний) рахунок, прав вкладника ці права належать особі, яка відкрила вкладний (депозитний) рахунок.

Таким чином, на час здійснення перерахунку коштів 05.12.2014 р. ОСОБА_5 здійснював перерахування з одного власного рахунку на інший власний рахунок, а ОСОБА_3 набула права на ці кошти лише після висунення банку вимог на ці кошти.

Посилання в апеляційній скарзі на звернення до правоохоронних органів та відкриття з цього приводу кримінального провадження за №006727, колегія суддів не вважає належним доказам протиправності дій позивача, оскільки відповідно до ст. 214 КПК України це безумовний обов'язок правоохоронців - прийняти та зареєструвати таку заяви чи повідомлення. Факт внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початок розслідування не свідчить про наявність жодних правових висновків про наявність складу злочину чи винуватість певних осіб.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до листа начальника слідчого відділу Шевченківського районного управління внутрішніх справ м. Києва №59/21782 від 23.10.2015 року під час досудового розслідування кримінального провадження за №006727, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, не знайдено підстав для притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України належним способом доказування зазначених обставин може бути лише вирок суду, який набрав законної сили, що в даному випадку відсутній.

Судова колегія також не приймає доводи апелянта про те, що в даному випадку мало місце "дроблення депозиту" для штучного збільшення зобов'язань Фонду гарантування вкладів на суму більшу ніж 200000 гривень.

Так, згідно з ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 319 Цивільного кодексу України держава не втручається у здійснення власником права власності.

Тому, власник коштів на банківському рахунку ПАТ "Златобанк" мав право обрати у тому числі і такий спосіб захисту свого права власності, оскільки на той час в законодавстві були відсутні будь-які обмеження та заборони щодо таких дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, № 68385/10 та № 71378/10).

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що позивач є вкладником в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому у зв'язку із прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ЗЛАТОБАНК" набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складений та підписаний колегією суддів 28 січня 2019 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К В.Кравченко