Справа № 826/853/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

22 січня 2019 року справа №826/853/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
доГоловного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС)
провизнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 17 листопада 2017 року №
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправним визначення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, у зв'язку із тим, що ОСОБА_1 не отримувала у 2016 році доходів, які підлягають оподаткуванню, а тому не має обов'язку подавати податкову декларацію про майновий стан і доходи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/853/18 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач подав відзив на позов, у якому проти задоволення позову заперечив, вказавши, що згідно з відомостями Центральної бази ДРФО ДФС України у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року ОСОБА_1 фактично отримала доходи у вигляді вартості подарованого майна від фізичної особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, за договором дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року у розмірі 6 820,83 доларів США, що за курсом Національного банку України на день посвідчення договору становить 177 273,37 грн. (1 долар США = 25,99 грн.).

Позивач подав відповідь на відзив, де заперечив викладені у відзиві обставини та наголосив про неотримання оподатковуваного доходу за договором дарування, оскільки його розірвано і позивач не отримав кошти на рахунку у банку у зв'язку із запровадженням ліквідаційної процедури у ПАТ "КБ "Хрещатик".

В судовому засіданні 29 березня 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив; на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 17 листопада 2017 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 11 079,59 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 8 863,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 215,92 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта ГУ ДФС від 27 жовтня 2017 року №2128/26-15-42-02-12/НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна платника податків за період 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Перевіркою встановлено, що позивач у 2016 році відповідно до даних ЦБЛД ДРФО ДФС України мала взаємовідносини з фізичною особою, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, та отримувала оподатковуваний дохід у вигляді вартості подарованого майна - частки банківського вкладу у сумі 177 273,37 грн. В порушення підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України позивач не нарахував та не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 8 863,67 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить із наступних міркувань.

Наявні у справі докази підтверджують, що 05 квітня 2016 року між ОСОБА_1 (обдаровувана) та ОСОБА_2 (дарувальник) укладено договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В., зареєстрований у реєстрі за №486 (далі по тексту - договір дарування), за умовами якого дарувальник подарувала, а обдаровувана прийняла в дар грошові кошти у розмірі 6 820,83 доларів США, що еквівалентно 177 273,37 грн., які знаходяться на депозитному рахунку дарувальника в ПАТ "КБ "Хрещатик", і є 1/12 частиною депозитного вкладу "Різдвяний сніг" в доларах США від 05 січня 2016 року.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпункт 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлює, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Відповідно до пункту 174.6 статті 174 Податкового кодексу України кошти, майно, майнові чи немайнові права, вартість робіт, послуг, подаровані платнику податку, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

У свою чергу згідно з підпунктом 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України об'єкти спадщини оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, вартість будь-якого об'єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Таким чином, фізична особа, яка отримала дарунок від особи, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, зобов'язаний відобразити вартість подарованого майна у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

При цьому за висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 13 березня 2018 року у справі №826/2226/15, адміністративне провадження №К/9901/5876/18, визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України на суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Разом з тим, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, отримання ОСОБА_1 доходу від отриманого дарунку у вигляді приросту показників фінансового та/або майнового стану.

У свою чергу суд встановив, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у справі №754/17176/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування грошових коштів, яке набрало законної сили, визнано недійсним укладений 05 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В., зареєстрований у реєстрі за №486.

У вказаному рішенні зокрема встановлено, що: "06 квітня 2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено повідомлення: "На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 р. №234 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРІЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05 квітня 2016 р. №463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно

У червні 2016 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про включення її в реєстр кредиторів ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК".

Однак, відповідно до відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.07.2016 р. №21-036-30391/16 на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку відповідачка не обліковувався, як вкладник депозитного рахунку, і тому не підлягають відшкодуванню Фондом операції, не відображені за даними банку.

Отже, відповідачка позбавлена можливості звернутися до Банку, як до належного позивача у правовідносинах, які склалися між Дарувальником та Банком згідно Договору банківського вкладу…

… Днем початку процедури виведення ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" є 05.04.2016 р. і саме з цього дня були зупинені всі повноваження органів управління ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК", що унеможливило виконати умови Договору дарування від 05.04.2016 р. та відкрити рахунок банківського вкладу (депозиту) на ім'я відповідачки у ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК".

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року №46-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року №913 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Відповідно до листа ПАТ "КБ "ХРЕЩАТИК" від 01.09.2017 р. №2-2/4032 кошти, що знаходились на депозитному рахунку згідно Договору №225D-650854 банківського вкладу "Різдвяний сніг" в доларах США від 05.01.2016 року були списані з особового рахунку позивачки, що позбавляє можливості прийняти дарунок відповідачкою за Договором дарування від 05.04.2016 р.".

Як визначено у частині четвертій статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 позбавлена можливості прийняти дарунок за договором дарування, та відповідно, фактично не отримувала дарунку і приросту показників фінансового та/або майнового стану, що виключає необхідність оподаткування вартості неотриманого дарунку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що висновки акта перевірки про порушення позивачем підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України в частині не нарахування та не сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 8 863,67 грн. є помилковими, а збільшення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб - протиправним.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 17 листопада 2017 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу, що пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Проте, суд звертає увагу, що правнича допомога позивачу надана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5, що підтверджується наявними у справі договором про надання правничої допомоги від 14 вересня 2017 року, актом виконаних робіт від 15 січня 2018 року та квитанцією від 12 січня 2018 року.

Суд встановив, що свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_5 отримала вже після надання послуг позивачу, а саме 08 лютого 2018 року, тому витрати на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 17 листопада 2017 року №.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Головне управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 39439980).

Суддя В.А. Кузьменко