Справа № 826/15239/17
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 січня 2019 року № 826/15239/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аккорд»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.09.2017 №, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аккорд», (далі також - позивач, ТОВ «ФК «Аккорд») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.09.2017 №.

Позовні вимоги обгрунтовані протиправністю висновків акта документальної перевірки від 08.08.2017 №893/26-15-14-06-02/39409668 про заниження ТОВ «ФК «Аккорд» сум податку на прибуток за 2015 та 2016 роки, що були покладені відповідачем в основу прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 08.09.2017 №. Позивач вважає, що контролюючий орган помилково ідентифікував отримані позивачем у 2016 році кошти від ТОВ «Кавицький» та фізичних осіб - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за договорами відступлення права вимоги №1/18-01, №2/18-1, №3/18-1 від 18.01.2016, як безповоротну фінансову допомогу. Крім того, позивач стверджує про наявність у ТОВ «ФК «Аккорд» об'єктивних підстав вважати, що фінансовий актив за договором факторингу №1/04-11 від 04.11.2015 (у вигляді прав вимоги до АТ «Дельта Банк» за договором №01/20 від 07.10.2014) зменшив свою корисність і знецінився на 3 778 787,90 грн. А відтак станом на дату складання фінансової звітності за 2015 рік, зазначений фінансовий актив був переоцінений (звіт про незалежну оцінку, датований 30.12.2015) та включений товариством до балансу відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності за справедливою вартістю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 відкрито провадження у справі №826/15239/17 за вказаним позовом ТОВ «ФК «Аккорд», закінчено підготовче провадження та дану справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

У призначеному судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю, а представник відповідача проти позову заперечував з підстав і мотивів, що наведені у тексті його відзиву на позовну заяву.

Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що в ході проведеної документальної перевірки ТОВ «ФК «Аккорд», результати якої оформлені актом від 08.08.2017 №893/26-15-14-06-02/39409668, встановлені факти неправомірного заниження позивачем сум податку на прибуток за звітні періоди 2015 і 2016 роки. Внаслідок чого контролюючим органом у відповідності до чинного законодавства платнику (позивачу) було донараховане податкове зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1 913 182 грн. Висновки акта перевірки відповідач вважає обґрунтованими та правомірними, а прийняте на підставі акта перевірки податкове повідомлення-рішення від 08.09.2017 № - законним.

В судовому засіданні 22.01.2018, суд, на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент вчинення відповідної процесуальної дії), ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Упродовж періоду з 20.06.2017 по 01.08.2017 працівниками ГУ ДФС у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ФК «Аккорд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 24.09.2014 по 31.03.2017, за результатами якої складено акт 08.08.2017 №893/26-15-14-06-02/39409668 (далі - акт перевірки).

Згідно висновків цього акта перевірки, працівники контролюючого органу встановили порушення позивачем, в тому числі норм п. 44.1 ст. 44, пп. 134..1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого, на переконання перевіряючих, Товариством занижено податок на прибуток за перевіряємий період всього на загальну суму 1 913 182 грн., з них за 2015 рік - 680 182 грн., за 2016 рік - 1 233 000 грн.

Суть зазначених правопорушень згідно тексту акта перевірки полягає у наступному:

- ТОВ «Аккорд» невірно визначило оцінку справедливої вартості фінансового активу за договором факторингу №01/04-11 від 04.11.2015, що був укладений з ПАТ «МТС Україна», та відповідно безпідставно здійснило уцінку вартості такого активу на суму 3 778 787,90 грн. При цьому, на переконання перевіряючих, у платника були відсутні підстави вважати, що фінансовий актив зменшив свою корисність. У зв'язку з цим, платник в порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України та вимог МСФЗ 13, МСБО 32, МСБО 39 завищив інші витрати за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на суму 3 778 787,90 грн.;

- перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ «ФК «Аккорд» показників ряд. 01. Декларації (дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків)) за перевіряємий період встановлено заниження такого показника за 2016 рік на 6 850 000 грн. На думку перевіряючих платник за результатами отримання коштів у загальній сумі 6 850 000 грн., а саме що надійшли - 25.01.2016 від ОСОБА_2 у сумі 300 000 грн., 25.01.2016 від ОСОБА_1 у сумі 300 000 грн., 25.01.2016, 03.03.2016 та 01.04.2016 від ТОВ «Кавицький» у сумах 400 000 грн., 1 150 000 грн. та 4 700 000 грн., мав ідентифікувати такі як безповоротну фінансову допомогу та врахувати кошти у складі інших доходів, що збільшують результат фінансової звітності до оподаткування.

08.09.2017 ГУ ДФС у м. Києві на підставі акта перевірки прийняло спірне у справі податкове повідомлення-рішення за № (форми «Р»), яким визначило позивачу до сплати грошове зобов?язання з податку на прибуток фінансових установ, розташованих на території України, за винятком страхових організацій, у сумі 2 221 432 грн. (в тому числі за основним платежем - 1 913 182 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 308 250 грн.).

За результатами адміністративного оскарження, в порядку визначеному ст. 56 Податкового кодексу України, рішенням Державної фіскальної служби України від 27.10.2017 №24380/6/99-99-11-01-01-25 скаргу платника (позивача) залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 08.09.2017 № - без змін.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення від 08.09.2017 протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Щодо правомірності висновків акта перевірки про заниження позивачем показника «інші доходи» за 2016 рік на загальну суму коштів 6 850 000 грн., що зумовило донарахування суми податку на прибуток у розмірі 1 233 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування (правовий статус якого визначений у гл. 55 Цивільного кодексу України), іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Згідно з пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу безоплатно наданими товарами, роботами, послугами є: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Проаналізувавши зміст наведених норм Кодексу, суд приходить до висновку, що безповоротною фінансовою допомогою вважаються кошти, передані суб'єкту господарювання на підставі договору чи без договору безоплатно або списана безнадійна заборгованість або не стягнута сума заборгованості після закінчення строку позовної давності; безоплатно наданими вважаються товари, що надані згідно з договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення. Роботи (послуги) вважаються наданими безоплатно у разі, якщо не висовуються вимоги щодо компенсації їх вартості.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Тобто, формування доходів для оподаткування податком на прибуток здійснюється відповідно до правил бухгалтерського обліку.

Зокрема, порядок бухгалтерського обліку поворотної фінансової допомоги залежить в залежності від строку її надання здійснюється згідно Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153.

За змістом п.п. 5, 6 і 7 цього П(С)БО 15, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов'язані з операційною діяльністю підприємства.

При цьому, не визнаються доходами такі надходження від інших осіб, зокрема, надходження, що належать іншим особам.

З контекст наведених положень вбачається, що у бухгалтерському обліку дохід підприємства визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (п. 5 ПБО 15). Оскільки під час отримання фінансової допомоги (що в силу норми пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України надається виключно на поворотній основі) не відбувається збільшення активу або зменшення зобов'язання, то при отриманні такої допомоги дохід не виникає, а при її поверненні не визнаються витрати.

Водночас при наданні та отриманні безповоротної фінансової допомоги ситуація інша, оскільки така допомога не передбачає її повернення, тому в бухгалтерському обліку отримувач такої допомоги відображає її відповідно до положень бухгалтерського обліку у складі доходів.

Поряд з цим, міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - МСФЗ) не містять окремого спеціального стандарту, що регулює облік безповоротної фінансової допомоги. Натомість наявний МСФЗ (IAS) 20 «Облік державних грантів і розкриття інформації про державну допомогу». Характер держдопомоги, для обліку якої застосовується цей стандарт, багато в чому схожий із безповоротною фінансовою допомогою, яка надається за договорами, укладеними між різними суб'єктами господарювання недержавного сектора економіки.

Відповідно до § 3 даного Стандарту безповоротна позика - це позика, яку позикодавець надає, відмовляючись від права на його погашення при виконанні визначених раніше умов. Позика, видана не на ринкових умовах, у МСФЗ називається грантом.

Залежно від того, з якою метою отримана безповоротна фінансова допомога, вона може враховуватися або як складова власного капіталу (так званий метод капіталу), або в прибутках і збитках (метод доходу) (§ 13 МСФЗ (IAS) 20).

Зокрема, підприємство може використовувати метод доходу для допомоги, отриманої від третіх осіб (не засновників та акціонерів). У § 15 МСФЗ (IAS) 20 даний метод обґрунтовується так: оскільки такі гранти надходять не від акціонерів, а з інших джерел, їх треба визнавати в прибутках і збитках, а не у власному капіталі; гранти, отримувані підприємством, можуть бути надані при виконанні певних умов їх використання. У цьому випадку підприємство зобов'язане виконувати ці умови. Значить, гранти треба визнавати в прибутках і збитках у періоди, у яких понесено затрати, для компенсації яких гранти були видані.

Таким чином, беручи до уваги наведені положення МСФЗ (IAS) 20, а також Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, безповоротна фінансова допомога, що враховується підприємством, яке веде бухгалтерський облік відповідно до МСФЗ, за методом доходу, має формувати доходи та відображатися на рахунку бухгалтерського обліку 71 «Інші доходи операційної діяльності» або 74 «Інші доходи».

Як вбачається з тексту акта перевірки (стор. 4 - 7) та з інших наявних у справі матеріалів, 04.11.2015 між ТОВ «Фінансова компанія «Аккорд» (далі також - фактор), що має свідоцтво серії ФК №512 від 18.02.2015 про реєстрацію фінансової установи, видане Нацкомфінпослуг, та Приватним акціонерним товариством «МТС Україна» (далі - клієнт) було укладено договір факторингу №1/04-11 (далі - договір факторингу), відповідно умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає (відступає) фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити клієнтові, за визначеною цим договором ціною, всі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що виникли у клієнта на підставі наступних договорів: договір банківського рахунку №01/24 від 20.08.2014; договір банківського рахунку №01/20 від 07.10.2014, укладених між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та Приватним акціонерним товариством «МТС Україна» (далі - зазначені вище договори банківського рахунку разом іменуються як «основний договір»).

Відповідно до п. 1.2 договору факторингу внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цим Договором, фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов'язаннях, що винили з основного договору стосовно усіх прав і обов'язків клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, неустойок тощо в повному обсязі як нарахованих на дату укладення цього договору так і тих, які ще не нараховані або які виникнуть за основним договором в майбутньому.

Згідно наведеної у п. 1.3 договору факторингу характеристика прав вимоги, переданих фактору клієнтом за цим договором, що обліковуються на дату укладення цього договору, такими є: права вимоги грошових коштів, що розміщені на поточних рахунках, відкритих у ПАТ «Дельта Банк», а саме: а) повернення (сплата) боргу у розмірі 1 400 991 395,14 грн., що на момент укладення цього договору обліковуються на поточному рахунку клієнта НОМЕР_1, відкритому у Банку у гривнях України згідно з умовами договору банківського рахунку від 20.08.14 №01/24, укладеного клієнтом з Банком; б) повернення (сплата) боргу в розмірі 10 432 297,31 дол. США або їх еквівалент у гривні України, який за курсом Національного банку України на 16.10.15 становить 226 282 975,81 грн. На день укладення цього договору, вказані кошти обліковуються на поточному рахунку клієнта НОМЕР_1/840, відкритому в Банку у доларах США згідно з умовами договору банківського рахунку №01/20 від 07.10.14, укладеного клієнтом з Банком. Будь-яке можливе переміщення (переведення) вищенаведених коштів на інший банківський рахунок (рахунки) здійснене Банком, як з ініціативи Клієнта так і без такої, не змінює обсяг прав вимоги фактора, що набутий ним за цим Договором. Загальна сума вимог, на день укладення цього Договору, яка наявна за основним договором у гривні України (виходячи з вищенаведеного еквіваленту та боргу у гривні), складає 1 627 274 370,95 грн., що, також, складає еквівалент 75 022 038,14 доларів США за курсом Національного Банку України (НБУ) на 16.10.15 -21,690618 грн. за 1 долар США. За даним договором, розрахунки еквіваленту заборгованості у доларах США здійсненні по курсу НБУ станом на 16.10.2015. Зміна вказаного курсу має наслідком відповідну зміну суми еквіваленту такої заборгованості у гривні на відповідну дату її визначення (при поданні заяви про кредиторські вимоги, тощо).

Фактор набуває всіх прав вимоги за основним договором, що є предметом цього Договору, з моменту набрання чинності (укладення) цим договором (п. 1.6 такого договору).

За умовами п. 4.1 договору факторингу за передані права вимоги до боржника за основним договором фактор сплачує клієнту 50% загальної суми вимог, визначених в п. 1.3 цього договору у гривні Україні, що на момент укладення цього договору становить 813 637 185,47 грн., що становить еквівалент 37 511 01,07 доларів США за курсом Національного банку України на 16.10.2015 - 21,690618 грн. за 1 долар США, і є граничним розміром фінансування під відступлення права грошової вимоги за цим договором.

Згідно з п. 4.2 договору факторингу платою за надання фактором в розпорядження клієнта грошових коштів, визначених п. 4.1 цього договору є дисконтування суми грошових вимог (основного боргу, тощо), що відступаються фактору, зокрема, відступлення фактору всіх вимог за основним договором з обов'язковим фінансування під таке відступлення не більше 50 % розміру відступлених вимог.

У відповідності до п. 4.3 даного договору фактор здійснює розрахунки за цим Договором шляхом перерахування клієнту грошових коштів в розмірі, що становить 50% від загальної суми вимог, зазначеної в п. 1.3 цього договору у гривні України, на поточний банківський рахунок клієнта в такі строки і в таких розмірах: 50 % ціни, що становлять 406 818 592,73 грн., сплачується фактором протягом 6 (шести) місяців з моменту опублікування відомостей з реєстру акцептованих вимог кредиторів банку фондом гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до яких фактора буде включено до реєстру таких вимог як кредитора банку за вимогами, відступленими за цим Договором; залишок 50% ціни, що становить 406 818 592,73 грн., сплачується фактором протягом дев'яти місяців з дати такого опублікування.

Крім того, за умовами п. 6.8 договору факторингу якщо після укладення цього договору та до 05.11.2015 (включно) заява про кредиторські вимоги на ім'я уповноваженої особи фонду з будь-яких причин не буде подана фактором/не буде прийнята уповноваженою особою та клієнт не отримає відповідне підтвердження від фактора про прийняття заяви, цей договір вважатиметься неукладеним, а права вимоги не переданими (не відступленими).

Крім того, п. 7.5 договору факторингу визначено, що недійсність відступлення вимог тягне за собою розірвання (припинення) договору в частині передання недійсної вимоги. В інших випадках договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено законом або цим договором.

В тексті акта перевірки (стор. 6) відповідач встановив, що відповідно до п.п. 1.1, 1.2 і 1.3 договору факторингу, ТОВ «ФК «Аккорд» отримало право грошової вимоги до AT «Дельта Банк» по договору банківського рахунку №01/24 від 20.08.2014 на загальну суму 1 400 991 395,14 грн. та по договору банківського рахунку №01/20 від 07.10.2014 на загальну суму 10 432 297,31 дол. США.

Окрім того, в ході проведеної перевірки контролюючий орган встановив, що ПрАТ «МТС Україна» 04.11.2015 подало Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирову В.В. повідомлення про відступлення прав вимоги у зобов'язаннях, що виникли на підставі договорів банківського рахунку від 20.08.2014 №01/24 та від 07.10.2014 №01/20 (копія такого повідомлення з вх. №33306 від 04.11.2015 наявна у матеріалах справи).

В матеріалах справи також наявна копія аналогічного повідомлення вих. №1-04/11 від 04.11.2015 про набуття права вимоги за договорами банківського рахунку, адресованого Уповноваженій особі Фонду Кадирову В.В. від ТОВ «ФК «Аккорд».

05.11.2015 ТОВ «ФК «Аккорд» звернулося до Уповноваженої особи Фонду Кадирова В.В., як ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», із заявою за вих. №1-05/11 від 05.11.2015 про визнання кредитором та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів на загальну суму грошових вимог у розмірі 1 621 668 982,85 грн., з них по договору банківського рахунку від 20.08.2014 №01/24 на суму 1 400 991 395,14 грн. та по доґовору банківського рахунку від 07.10.2014 №01/20 на суму 10 432 297,31 дол. США. (що за офіційним курсом НБУ станом на 02.10.2015 становить 220 677 587,71 грн.).

ПАТ «Дельта Банк» за результатами розгляду описаних вище повідомлень ПАТ «МТС Україна» і ТОВ «ФК «Аккорд», датованих 04.11.2015, своїм листом №1537 від 09.11.2015 відмовило у визнанні: відступлення прав вимоги грошових коштів за договором банківського рахунку, вказаним у повідомленнях, та заміни кредитора у зобов'язанні за договором банківського рахунку, вказаним у повідомленнях.

За даними листа ПАТ «Дельта Банк» від 21.01.2016 №692 (що наданий у відповідь на звернення ТОВ «ФК «Аккорд» від 19.01.2016 №1-19/01) та заяви представника Банку від 21.12.2017 (що надана у відповідь на судовий запит №826/15239/17 від 30.11.2017) ані ПрАТ «МТС Україна», ані ТОВ «ФК «Аккорд» до переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» за вказаними вище договорами банківського рахунку не включені.

Згідно даних КП «Діловодство спеціалізованого суду» в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа №826/11094/16 за позовом ТОВ «ФК «Аккорд» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про визнання протиправним дій та скасування рішення щодо відхилення кредиторських вимог на загальну суму 1 621 668 982,85 грн., зобов'язання вчинити дії. Наразі провадження у справі №826/11094/16 зупинено.

Між тим, 18.01.2016 ТОВ «ФК «Аккорд» (як первісним кредитором) та новими кредиторами було укладено ряд однотипних договорів відступлення права вимоги, а саме:

- договір №1/18-01 з ТОВ «Кавицький», за яким ТОВ «ФК «Аккорд» відступило ТОВ «Кавицький» права вимоги по договору банківського рахунку від 20.08.2014 №01/24 (далі також - основний договір). Згідно п. 1.3 цього договору до нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника (ПАТ «Дельта Банк») належного та реального виконання обов'язків щодо повернення (сплати) частини заборгованості боржника за основним договором в сумі 247 000 000 грн. від загального розміру заборгованості (1 400 991 395,14 грн.), що складається з зобов'язань Банку з повернення (сплати) боргу в розмірі 1 400 991 395,14 грн., що на момент початку ліквідаційної процедури Банку, обліковувались (зберігались) на поточному рахунку ПрАТ «МТС Україна» НОМЕР_1, відкритому в Банку у українській гривні згідно умов основного договору. Згідно п. 4.1 та 4.2 цього договору, за передані (відступлені) права вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору 247 000 000 грн., у встановленому графіку, в т.ч. 400 000 грн. - до 01.02.2016, 1 150 000 грн. - до 01.03.2016, 8 150 000 грн. - до 01.05.2016. Розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок первісного кредитора;

- договір №2/18-01 з ОСОБА_2, за яким ТОВ «ФК «Аккорд» відступило ОСОБА_2 права вимоги по договору банківського рахунку від 20.08.2014 №01/24 (далі також - основний договір). Згідно п. 1.3 цього договору до нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника (ПАТ «Дельта Банк») належного та реального виконання обов'язків щодо повернення (сплати) частини заборгованості боржника за основним договором в сумі 207 000 000 грн. від загального розміру заборгованості (1 400 991 395,14 грн.), що складається з зобов'язань Банку з повернення (сплати) боргу в розмірі 1 400 991 395,14 грн., що на момент початку ліквідаційної процедури Банку, обліковувались (зберігались) на поточному рахунку ПрАТ «МТС Україна» НОМЕР_1, відкритому в Банку у українській гривні згідно умов основного договору. Згідно п. 4.1 та 4.2 цього договору, за передані (відступлені) права вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору 207 000 000 грн., у встановленому графіку, в т.ч. 300 000 грн. - до 01.02.2016. Розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок первісного кредитора;

- договір №3/18-01 з ОСОБА_1, за яким ТОВ «ФК «Аккорд» відступило ОСОБА_1 права вимоги по договору банківського рахунку від 20.08.2014 №01/24 (далі також - основний договір). Згідно п. 1.3 цього договору до нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора) від боржника (ПАТ «Дельта Банк») належного та реального виконання обов'язків щодо повернення (сплати) частини заборгованості боржника за основним договором в сумі 270 000 000 грн. від загального розміру заборгованості (1 400 991 395,14 грн.), що складається з зобов'язань Банку з повернення (сплати) боргу в розмірі 1 400 991 395,14 грн., що на момент початку ліквідаційної процедури Банку, обліковувались (зберігались) на поточному рахунку ПрАТ «МТС Україна» НОМЕР_1, відкритому в Банку у українській гривні згідно умов основного договору. Згідно п. 4.1 та 4.2 цього договору, за передані (відступлені) права вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору 270 000 000 грн., у встановленому графіку, в т.ч. 300 000 грн. - до 01.02.2016. Розрахунки проводяться шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок первісного кредитора.

Також за умовами п. 1.4 і 1.5 цих договорів, внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цими договорами, нові кредитори займають місце первісного кредитора(як кредитора і вкладника) в зобов'язаннях, що виникли з основного договору стосовно усіх прав і обов'язків первісного кредитора, у тому числі права на одержання від боржника сум основного боргу, неустойок, тощо в повному обсязі, як нарахованих на дату укладення таких договорів, так і тих, які ще не нараховані або які виникнуть за основним договором в майбутньому.

Права вимоги та інші права, що є предметом відступлення новим кредиторам за даними договорами, статус і права первісного кредитора, набутті останнім у ПрАТ «МТС Україна» () згідно договору факторингу №1/04-11 від 04.11.2015.

Відповідно до п.п. 6.1, 7.4 і 7.5 таких договорів, строк дії договорів становить: з 18.01.2016 по момент виконання сторонами зобов'язань за ними чи їх розірвання у встановленому порядку. Ці договори набирають чинності і вважається укладеними при умові їх підписання та скріплення печатками сторін з 18.01.2016. Якщо інше не передбачено цими договорами, вони можуть бути розірваними тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою. Недійсність відступлення вимог тягне за собою недійсність цього договору в частині передання недійсної вимоги.

За змістом норм ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України передача права вимоги (цесія) є заміною кредитора в зобов'язанні шляхом передачі ним своїх прав іншій особі за правочином. За підсумками вчинення правочину новий кредитор отримує усі права першого кредитора за зобов'язаннями, які існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором чи законом.

Відповідно до наведеної правової позиції Вищого адміністративного суду України (інформаційний лист від 11.12.2013 №1713/12/13-13) системне тлумачення норм Податкового кодексу України не дозволяє вважати відступлення права вимоги для цілей обліку з податку на прибуток окремою господарською операцією, відмінною від продажу товарів.

Згідно з пп. 14.1.255 п. 14.1 ст. 14 ПК України для цілей податкового обліку відступленням права вимоги є операція з переуступлення кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.

В даному випадку умовами договорів відступлення права вимоги від 18.01.2016, укладеними між позивачем і третіми особами, передача (відступлення) прав вимоги передбачалась виключно на компенсаційній (платній) основі.

На виконання вимог п. 4 договорів відступлення права вимоги, нові кредитори перерахували ТОВ «ФК «Аккорд» безготівкові кошти в оплату переданих (відступлених) прав вимоги всього на загальну суму 6 850 000 грн., з них: 25.01.2016 надійшли кошти від ОСОБА_2 у сумі 300 000 грн., від ОСОБА_1 у сумі 300 000 грн. та від ТОВ «Кавицький» у сумі 400 000 грн., 03.03.2016 від ТОВ «Кавицький» у сумі 1 150 000 грн., та 01.04.2016 від ТОВ «Кавицький» у сумі 4 700 000 грн.

Дані обставини отримання позивачем коштів за договорами відступлення прав вимоги встановлені працівниками відповідача під час документальної перевірки, та засвідчуються наданими позивачем роздруківками виписок банків з розрахункових рахунків ТОВ «ФК «Аккорд» за відповідні дати.

З огляду на встановлені під час документальної перевірки обставини невизнання АТ «Дельта Банк» відступлення ПрАТ «МТС» на користь ТОВ «ФК «Аккорд» прав вимоги за договорами банківського рахунку, а також беручи до уваги зміст рішення Апеляційного суду Львівської області від 07.11.2016 (номер справи та учасників справи в тексті акта перевірки не ідентифіковано) (а саме - в частині наведених у мотивувальній частині такого рішення суду висновку про те, що договір факторингу є неукладеним), відповідач дійшов висновку, що отримані ТОВ «ФК «Аккорд» кошти за договорами відступлення права вимоги від 18.01.2016 у загальній сумі 6 850 000 грн. вважаються безповоротною фінансовою допомогою, а тому мають бути включені до складу інших доходів, що в результаті зумовлює збільшення фінансового результату до оподаткування податком за 2016 рік.

Позивач проти наведеної правової позиції контролюючого органу категорично заперечував, посилаючись на те, що наведена в тексті рішення Апеляційного суду Львівської області від 07.11.2016 (відповідно до пояснень позивача, мається на увазі саме рішення апеляційного суду у цивільній справі №462/2631/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Приватного підприємства «Іф-Інвест», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про зобов'язання вчинити дії, визнання припиненим зобов'язання, визнання припиненими застави та іпотеки майна, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, - ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим зобов'язання, та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кавицький» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим зобов'язання, визнання припиненим іпотеки майна) аргументація щодо неукладеності договору факторингу не надає грошовим надходженням у сумі 6 850 000 грн., отриманими ТОВ «ФК «Аккорд» від ТОВ «Кавицький», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за укладеними в подальшому договорами відступлення права вимоги, автоматичного статусу безповоротної фінансової допомоги. Додатково в обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зіслався на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 у справі №910/17201/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ТОВ «ФК «Аккорд» про визнання договору факторингу №1/04-11 від 04.11.2015 недійсним, яким у задоволенні такого позову було відмовлено з мотивів його необгрунтованості (а саме недоведення належними та допустими доказами наявності ознак недійсності договору факторингу відповідно до п. 6.8 такого договору). За даними Єдиного державного реєстру судових рішень відомості про набрання таким рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 законної сили відсутні.

Дослідивши та проаналізувавши зміст рішення Апеляційного суду Львівської області від 07.11.2016 у справі №462/2631/16 (яке відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили) суд встановив, що в мотивувальній частині такого рішення судом апеляційної інстанції, в тому числі наведені висновки такого змісту: «…Відповідно до п. 6.8. договору факторингу № 1/04-11 від 04 листопада 2015 року, у випадку, якщо заява про кредиторські вимоги на ім'я уповноваженої особи Банку не буде прийнята з будь-яких причин цей договір буде вважатися неукладеним, а права вимоги не переданими. Враховуючи, що Уповноважена особа ФГФО на ліквідацію АТ «Дельта Банк» відхилила вимоги про відступлення прав за рахунками ПрАТ «МТС» з питань їх невідповідності вимогам законодавства, то зазначене свідчить про те, що цей договір є неукладеним, а право вимоги - не переданим».

Крім того, Апеляційний суд Львівської області у мотивувальній частині цього ж рішення від 07.11.2016 зазначив, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо правомірності укладення договорів відступлення прав вимог №1/18-01, №2/18-01, №3/18-01 від 18.01.2016 з таких мотивів: в порушення ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ПрАТ «МТС Україна» не заявляло кредиторських вимог до АТ «Дельта Банк» у строк до 08.11.2015, а відтак вимоги ПрАТ «МТС Україна» по договору банківського рахунку №01/24 від 20.08.2014 вважаються погашеними. Таким чином, предметом будь-яких зобов'язань не можуть бути грошові кошти ПрАТ «МТС Україна», що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 07.11.2016 у справі №462/2631/16 апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» було задоволено, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21.06.2016 про задоволення позовів скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовів ОСОБА_1, ТОВ «Кавицький», ОСОБА_2 відмовлено.

При цьому, безпосередньо дійсність договору факторингу №1/04-11 від 04.11.2015 та договорів відступлення права вимоги №1/18-01, №2/18-01 і №3/18-01 від 18.01.2016 не були предметом спору у межах зазначеної цивільної справи. Також у резолютивній частині рішення від 07.11.2016 відсутні вказівки Апеляційного суду Львівської області на визнання вказаних договорів недійсними.

В контексті з вищенаведеним суд звертає увагу на норми ст. 1212 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 і 2 зазначеної статті ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, у випадку визнання правочину недійсним сторона, що отримала грошові кошти за таким правочином (договором), повинна повернути їх другій стороні, від якої такі були отримані в якості виконання свого зобов'язання за таким договором. Як наслідок отримані за недійсним правочином кошти, як такі, що підлягають поверненню, за своєю суттю більше відповідають визначенню «поворотна фінансова допомога».

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що кошти, отримані позивачем в результаті відступлення прав вимоги за договорами №1/18-01, №2/18-01 і №3/18-01 від 18.01.2016, не відповідають наведеним у пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України ознакам безповоротної фінансової допомоги, оскільки згідно з договорами від 18.01.2016 такі кошти попередньо були отримані позивачем в якості компенсації за передані права вимоги, що підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.

Таким чином, на думку суду, висновки акта перевірки про заниження позивачем інших доходів за 2016 рік на суму 6 850 000 грн., та відповідно про заниження податку на прибуток за цей звітний період на 1 233 000 грн. нормативно та документально не підтверджуються.

Щодо правомірності висновків акта перевірки про заниження позивачем витрат за 2015 рік на суму коштів 3 778 787,90 грн., що зумовило донарахування суми податку на прибуток у розмірі 680 182 грн., суд зазначає наступне.

В тексті акта перевірки (стор. 8) зафіксовано, що відповідно до договору факторингу від 04.11.2015 №1/04-11 ТОВ «ФК «Аккорд» набуло право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» за грошовим зобов'язанням, що виникло на підставі договору банківського рахунку від 07.10.2014 №01/20, який був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПрАТ «МТС Україна». За цим договором грошове зобов'язання банку за вказаним договором банківського рахунку станом на 16.10.2015 становить 10 432 297,31 дол. США або в еквіваленті на національну валюту 226 282 975,81 грн. Також, згідно з умовами договору факторингу за передані права вимоги до боржника за основним договором ТОВ «ФК «Аккорд» сплачує ПрАТ «МТС Україна» 50 відсотків загальної суми вимог.

При цьому, відповідно до наказу ТОВ «ФК «Аккорд» з питання організації бухгалтерського обліку та облікової політики, платник при складанні фінансової звітності застосовує МСФЗ.

Як пояснив позивач в тексті позову, отримане право вимоги за договором факторингу було класифіковане як фінансовий актив, який відповідно до положень МСФЗ №9 «Фінансові інструменти» в подальшому обліковувався за справедливою вартістю. Під час первісного визнання отриманий фінансовий актив було оцінено за справедливою вартістю, яка дорівнює ціні операції (фактично ціна придбання) та складає, відповідно до умов договору факторингу - 113 141 487,90 грн., виходячи з номінального розміру активу 226 282 975,81 грн. Цей фінансовий актив 04.11.2015 було відображено у бухгалтерському обліку на рахунку 352 «Інші поточні фінансові інвестиції».

При цьому, на момент укладення договору факторингу, починаючи з 02.10.2015 на підставі постанови Правління НБУ від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02.10.2015 №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до положень п. 4.22 гл. 4 розд. V рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» (у редакції чинній до 31.12.2015), вимога, заявлена в іноземній валюті, уключається до реєстру вимог у національній валюті в сумі, визначеній за офіційним курсом, установленим НБУ на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

05.11.2015 ТОВ «ФК «Аккорд» звернулося до ПАТ «Дельта Банк» із заявою вих. №1-05/11 від 05.11.2015 про визнання кредитором та включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів в т.ч. за договором банківського рахунку №01/20 від 07.10.2014 на суму 10 432 297,31 дол. США. На виконання припису п. 4.22 гл. 4 розд. V рішення від 05.07.2012 №2, розмір номінального права вимоги до AT «Дельта Банк» за договором банківського рахунку №01/20 від 07.10.2014 було розраховано за правилами Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку та заявлений до включення в реєстр кредиторів банку у сумі меншій (а саме 220 677 587,71 грн), ніж номінальний розмір активу 226 282 975,81 грн., який було визначено на дату укладення договору факторингу від 04.11.2015 №1/04-11.

ТОВ «ФК «Аккорд» з врахуванням вищенаведених обставин зробило переоцінку фінансового активу (права вимоги) станом на дату складання фінансової звітності за 2015 рік (тобто, станом на 30.12.2015). Згідно звіту про незалежну оцінку права вимоги до АТ «Дельта Банк» за договором банківського рахунку №01/20 від 07.10.2014, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 (який має видані Фондом державного майна України свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 23.04.2002 №793 та сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №16022/14 від 17.02.2014), станом на 30.12.2015 вартість права вимоги склала 109 362 700 грн., що на 3 778 787,90 грн. менше ніж вартість вказаного фінансового активу, що була відображена позивачем в обліку при первісному визнанні на дату 04.11.2015 (113 141 487,90 грн.).

Відповідно до п. 5.7 МСФЗ №9 збиток від переоцінки фінансового активу у сумі 3 778 787,90 грн. було відображено товариством у бухгалтерському обліку та відповідно у податковому обліку у складі витрат (збитків) на бухгалтерському рахунку 975 «Уцінка необоротних активів і фінансових інвестицій». При цьому, переоцінка фінансового активу мала місце в межах звітного періоду (4-ий квартал 2015 року), протягом якого він був придбаний виходячи з конкретних обставин його придбання та виду активу. Наведені обставини, на думку позивача, свідчить про вжиття ним всіх заходів щодо визначення справедливої вартості активу для його належного обліку відповідно до МСФЗ.

У свою чергу відповідач стверджує про відсутність у ТОВ «ФК «Аккорд» об'єктивних підстав вважати, що фінансовий актив (право вимоги за договором банківського рахунку №01/20 від 07.10.2014), отриманий в результаті укладеного договору факторингу, зменшив свою корисність, та, відповідно, здійснювати знецінення його на суму 3 778 787,90 грн. Також відповідач зазначив, що при оцінці справедливої вартості фінансового активу станом на 30.12.2015 існували вхідні дані 1-го рівня, а саме: вартість договору від 04.11.205 №1/04-11 - 113 141 487,90 грн, та відповідно до ієрархії справедливої вартості є більш обґрунтованою ніж звіт про оцінку фінансового активу, який було складено на основі вхідних даних 2-го та 3-го рівнів та математично-статистичним методом (вірогідність).

З даними твердженнями суд не погоджується у зв'язку з наступним.

За змістом положень Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 18 «Дохід», дохід у Концептуальній основі складання та подання фінансових звітів* визначено як збільшення економічних вигід протягом облікового періоду у вигляді надходження або збільшення корисності активів чи зменшення зобов'язань, що веде до збільшення власного капіталу, крім випадків, пов'язаних із внесками учасників власного капіталу. Дохід включає як дохід від звичайної діяльності, так і прибуток від інших операцій. Дохід від звичайної діяльності є доходом, який виникає в ході звичайної діяльності суб'єкта господарювання і позначається різними назвами, а саме: продаж, гонорари, відсотки, дивіденди та роялті. Метою цього Стандарту є визначення облікового підходу до доходу, який виникає в результаті певних типів операцій та подій.

Дохід визнається, коли існує надходження до суб'єкта господарювання економічних вигід і ці вигоди можна достовірно оцінити.

Дохід має оцінюватися за справедливою вартістю компенсації, яка була отримана або підлягає отриманню. В розумінні цього МСБО, "дохід" - це валове надходження економічних вигід протягом періоду, що виникає в ході звичайної діяльності суб'єкта господарювання, коли власний капітал зростає в результаті цього надходження, а не в результаті внесків учасників власного капіталу, а "справедлива вартість" - це сума, за якою можна обміняти актив або погасити заборгованість в операції між обізнаними, зацікавленими та незалежними сторонами.

При цьому, згідно з парагр. 4 МСБО 18, цей Стандарт не поширюється на дохід, який виникає від змін у справедливій вартості фінансових активів та фінансових зобов'язань або їх вибуття, питання щодо обліку якого врегульовані у МСФЗ 9 «Фінансові інструменти». Зокрема, в силу положень парагр. 2 МСФЗ 9 суб'єкт господарювання застосовує цей МСФЗ до всіх статей, на які поширюється сфера застосування МСБО 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка».

В розумінні положень парагр. 11 МСБО 32 «Фінансові інструменти: подання» право вимоги, отримане позивачем за договором факторингу, відноситься до фінансового інструменту (фінансового активу).

Відповідно до парагр. 5.1 і 5.2 розд 5 «Оцінка» МСФЗ 9 під час первісного визнання фінансового активу або фінансового зобов'язання суб'єкт господарювання оцінює їх за їхньою справедливою вартістю плюс або мінус, у випадку фінансового активу або фінансового зобов'язання, що оцінюється не за справедливою вартістю з відображенням результату переоцінки у прибутку або збитку, витрати на операцію, які прямо відносяться до придбання або випуску фінансового активу чи фінансового зобов'язання.

Після первісного визнання суб'єкт господарювання оцінює фінансовий актив відповідно до параграфів 4.1.1 - 4.1.5 за справедливою вартістю або амортизованою собівартістю.

Таким чином, МСФЗ передбачено можливість здійснення суб'єктом господарювання переоцінки фінансового активу, якщо такий було оцінено не за справедливою вартістю.

В даному випадку, зі змісту договору факторингу вбачається, що сторонами договору факторингу при визначені ціни права вимоги щодо повернення боржником (Банком) боргу за договором банківського рахунку №01/20 від 07.10.2014 не були враховані положення п. 4.22 гл. 4 розд. V рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2, в силу яких розмір заборгованості, що міг бути заявлений ТОВ «ФК «Аккорд» в майбутньому до повернення, шляхом подання заяви про визнання кредитором Банку, становив меншу суму коштів виходячи з перерахунку на національну валюту станом на 02.10.2015 (тобто, на дату прийняття рішення про відкликання ліцензії ПАТ «Дельта Банк»). Відповідно розмір фінансового активу (права вимоги) мав бути переоцінений з урахуванням наведених вимог Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, що й було здійснено позивачем, шляхом проведення оцінки станом на 30.12.2015. При цьому, така переоцінка була проведена в межах одного звітного періоду 4-го кварталу 2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність висновків акта перевірки в частині заниження ТОВ «ФК «Аккорд» належної до сплати до бюджету податку на прибуток за 2015 рік.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 цього Кодексу).

Наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 23.11.2017 №345 підтверджено, що ТОВ «ФК «Аккорд» під час звернення до суду з вказаними позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 33 321,48 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат у сумі 33 321,48 грн.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аккорд» (, адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, 14/1) до Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.09.2017 № задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 08.09.2017 №.

3. Присудити здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аккорд» (, адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, 14/1) документально підтверджені судові витрати у розмірі 33 321,48 грн. (тридцяти трьох тисяч трьохсот двадцять однієї гривні 48 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок