Справа № 0440/6996/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року Справа № 0440/6996/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15.09.2018р. (згідно накладної поштового відправлення) ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради та просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо скасування позивачу та членам його сімї довічного права на 50-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива з 07.08.2018р.;

- зобовязати відповідача поновити позивачу та членам його сімї довічне право на 50-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива без обмежень норм споживання та без урахування середньомісячного сукупного доходу сімї, виконавши при цьому всі необхідні дії в межах його повноважень, з 07.08.2018р. і довічно.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно довідки УМВС України у Дніпропетровській області №83/20134 від 10.04.2002р. він та члени його сімї мають довічне право на 50% знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива відповідно до Закону України «Про міліцію». 07.08.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою про відновлення пільг по сплаті комунальних послуг, проте, відповідач повідомив його про те, що вказані пільги втратили чинність з 07.11.2015р. відповідно до п.1, п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію». Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, так як вищезазначені пільги були встановлені йому та членами його сімї довічно відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію», а внесення до неї змін та подальше скасування даного Закону не може бути підставою для скасування пільги в розмірі 50%, оскільки їх скасування не відповідає ст.22 Конституції України. Окрім того, позивач зазначає, що вказані соціальні гарантії були повернуті Урядом шляхом прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» №900 від 23.12.2015р.

Ухвалою суду від 16.10.2018р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та, зокрема, зобовязано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

30.10.2018р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що згідно інформації з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги позивач та члени його сімї мали право та користувалися пільгами, а саме: 50-відсотковою знижкою по сплаті за користуванням житлом та комунальними послугами відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію». Із набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» втратив чинність Закон України «Про міліцію», яким були встановлені вказані пільги, при цьому, Законом України «Про Національну поліцію» передбачено збереження за колишніми працівниками міліції (у тому числі пенсіонерами та членами їхніх сімей) пільг, компенсацій та гарантій, передбачених для колишніх поліцейських (членів їхніх сімей, інших осіб), проте, даний закон не містить норм, які б передбачали пільги, а саме: 50-відсоткову знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг (а.с.24-26).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній справі приймається судом 14.12.2018р., тобто у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_2, майора міліції, було звільнено зі служби у звязку з хворобою та йому і членам його сімї надано право на 50% знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива згідно Закону України «Про міліцію», що підтверджується копією довідки УМВС України в Дніпропетровській області №83/20134 від 10.04.2002р. (а.с.8).

У звязку із скасуванням вказаних пільг, 07.08.2018р. позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради із заявою про їх відновлення шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.9).

Листом №6/15-85 від 09.08.2018р. Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради повідомило позивача про відсутність підстав для поновлення йому пільг, на які останній мав право відповідно до ст.22 Закону України «Про міліцію», оскільки вказаний Закон втратив чинність з 07.11.2015р. у звязку з набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію», дія якого розповсюджується і на позивача та яким вказані пільги не передбачені, що підтверджується копією вказаного листа (а.с.10).

Вказаний спір виник у звязку із незгодою позивача із скасуванням відповідачем довічного права позивача та членів його сімї на 50-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива з 07.08.2018р. та зобовязання поновити таке право.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, правовий і соціальний захист працівників міліції до 07.11.2015р. було врегульовано Законом України «Про міліцію» №565 від 20.12.1990р. (далі Закон №565).

Відповідно до ст.22 Закону №565 (в редакції чинній на момент надання позивачеві права на спірні пільги) було визначено, що працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №389, яка набрала чинності з 01.07.2015р., затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї (надалі Порядок №389), яким визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

При цьому, згідно п.2 Порядку №389 до 02.02.2016р. дія цього порядку поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію».

З 07.11.2015р. набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» №580 від 02.07.2015р. (далі Закон №580), відповідно до п.5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Згідно до абз.2 п.15 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580 встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

При цьому, Закон №580 не містить норм, які б передбачали встановлення 50-процентної знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що з 07.11.2015р. положення ст.22 Закону України «Про міліцію», якими було встановлено право працівників міліції (зокрема, звільнених зі служби за віком, хворобою або вислугою років) та членів їх сімей на 50-процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, втратили чинність, а нормами Закону України «Про Національну поліцію» така знижка не передбачена.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із заявою щодо відновлення йому вищезазначених спірних пільг 07.08.2018р., що підтверджується відповідною заявою, наявною в матеріалах справи (а.с.9).

На момент звернення позивача до органу соцзахисту із вказаною заявою про відновлення йому та членам його сімї 50-відсоткової знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива, чинними нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, такої пільги передбачено не було.

Так, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи викладене та те, що, в даному випадку, останнім в часі є Закон України «Про Національну поліцію», тому пріоритетними для застосування в межах спірних правовідносин є положення саме цього закону.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для поновлення позивачеві пільг на оплату житлово-комунальних послуг, а також палива, оскільки вказані пільги не передбачені чинним законодавством, зокрема, Законом України «Про Національну поліцію», а тому заявлені позивачем позовні вимоги є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Так, позивачем не було надано суду жодних доказів та не наведено жодних підстав, які б свідчили про протиправність дій Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради щодо скасування позивачу та членам його сімї довічного права на 50-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива з 07.08.2018р. з урахуванням наведених вище встановлених судом обставин у справі, аналізу наведених норм чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, а також позиції Конституційного Суду України.

Також, слід зазначити, що судом при розгляді цієї справи не враховуються надані позивачем засобами електронного звязку пояснення на відзив від 16.11.2018р., оскільки вони не підписані позивачем.

Окрім того, необхідно зазначити, що закони, які встановлюються державою, не можуть бути абсолютними та передбачати незмінний механізм їх реалізації. Для встановлення справедливого балансу інтересів у суспільстві, держава змушена змінювати механізми законодавчого регулювання, в тому числі конституційного права на соціальний захист, з причин неможливості їх фінансового забезпечення. Такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Так, слід зазначити, що у рішенні Конституційного Суду від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: "обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов'язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права". Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення. Отже, положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов'язана з обов'язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи позивача про те, що скасування вищевказаних спірних пільг не відповідає ст.22 Конституції України, оскільки вказане спростовується правовим висновком Конституційного Суду України, викладеним у його рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 та наведеним вище.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії відповідача щодо відмови поновити позивачеві 50-процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши у поновленні вказаної пільги діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом не встановлено, а позивачем не доведено порушень прав та інтересів позивача з боку відповідача щодо не поновлення вищевказаної пільги, яка не передбачена жодним нормативно-правовим актом чинним на момент звернення позивача до відповідача із заявою щодо поновлення такої пільги, у звязку з чим позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо скасування позивачу та членам його сімї довічного права на 50-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива з 07.08.2018р. задоволенню не підлягають.

Також, не можуть бути задоволені і похідні вимоги позивача про зобовязання відповідача поновити позивачу та членам його сімї довічне право на 50-відсоткову знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива без обмежень норм споживання та без урахування середньомісячного сукупного доходу сімї, виконавши при цьому всі необхідні дії в межах його повноважень, з 07.08.2018р. і довічно, виходячи з того, що судом із наданих документів не було встановлено протиправності дій відповідача щодо відмови в поновленні вказаних пільг, оскільки на момент звернення позивача із заявою про їх поновлення чинним законодавством України надання такої пільги не передбачено.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову у звязку з чим у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на субєкта владних повноважень.

Отже, з урахуванням того, що у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем за квитанцією №0.0.719163403.1 від 14.05.2018р., слід покласти на позивача за нормами ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва