Справа № 819/956/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/983/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Довгої О.І., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Марцинковської О.М.

представника відповідача Прокоп`юк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційні скарги Головного управління ДФС у Тернопільській області та ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Мірінович У.А., у м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 04 серпня 2018 року) у справі № 819/956/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 08.02.2016 № 25-17, від 30.06.2016 № 177886-13.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що позивач є власником транспортного засобу: Honda Pilot, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, об'єм двигуна 3471 кубічних сантиметрів. Враховуючи те, що позивач є власником зазначеного автомобіля, контролюючий орган 08.02.2016 прийняв податкове повідомлення - рішення форми «Ф» № 25-17, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 2083 грн. за податковий період 2015 року та 30.06.2016 прийняв податкове повідомлення - рішення форми «Ф» № 177886-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. за податковий період 2016 року. Вважає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Таким чином, позивач вважає, що оскільки транспортний податок встановлено в місті Тернополі відповідними рішеннями Тернопільської міської ради, то застосування відповідачем положень Податкового кодексу України (далі - ПК України) з урахуванням внесених змін з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року. Таким чином, контролюючий орган безпідставно прийняв податкове повідомлення - рішення від 08.02.2016 № 25-17, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 2083 грн. за податковий період 2015 року. Водночас позивач зазначила, що відповідно до розрахунку вартості транспортного засобу із сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України середньоринкова вартість автомобіля Honda Pilot, 2012 року випуску становить 556388,64 грн., а тому зазначений автомобіль не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, оскільки відповідно до ПК України об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Таким чином, контролюючий орган безпідставно прийняв податкове повідомлення - рішення від 30.06.2016 № 177886-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. за податковий період 2016 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області (46003, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Білецька, 1, ) від 08.02.2016 № 25-17, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб ОСОБА_1 (46012, тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Приміська, 41/2, РНОКПП НОМЕР_2) в сумі 2083 (дві тисячі вісімсот три) грн. 00 коп.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення місцевих рад щодо транспортного податку, прийняті в 2015 році, не могли бути застосовані в цьому ж 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатись встановленим місцевою радою, а тому контролюючий орган безпідставно нарахував позивачу транспортний податок у розмірі 2083 грн. за податковий період 2015 року, а тому податкове повідомлення - рішення форми «Ф» від 08.02.2016 № 25-17 є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з цим суд першої інстанції зазначив, що об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році були легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500,00 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно). Як слідує з матеріалів справи, що згідно з інформації на веб - сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (арк. справи 40), вартість зазначеного легкового автомобіля, що перебуває у власності позивача, становить 1041455 грн. Таким чином, автомобіль позивача відноситься до об'єктів оподаткування у 2016 році, оскільки використовується до 5 років (рік випуску 2012) та його середньоринкова вартість перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2016. Водночас, суд першої інстанції не взяв до уваги розрахунок позивача, який був проведений на офіційному веб - сайті Мінекономрозвитку 23.03.2018 о 11:36, згідно якого середньоринкова вартість автомобіля Honda Pilot, 2012 року випуску становить 556338,64 грн., оскільки такий розрахунок був проведений у 2018 році на сайті Мінекономрозвитку, який працює станом на 2018 рік Окрім того, у 2018 році збільшився на 2 роки термін експлуатації автомобіля, що автоматично призвело до його здешевлення, а також автомобіль згідно з вказаного розрахунку вже не є об'єктом оподаткування, оскільки у 2018 році з його випуску минуло вже більше п'яти років (включно).

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог, а в решті позовних вимог залишити без змін.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 № 1160-IV, яким регламентується увесь процес оприлюднення нормативно - правових актів та рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, установлено, що у 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановленні цим Законом, згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи». Тобто жодних порушень зі сторони Тернопільської міської ради щодо не оприлюднення рішення від 27.01.2015 № 6/55/13 «про внесення змін до рішення від 05.01.2011 № 6/4/3 «Про місцеві податки і збори», до 15.07.2014 не має.

Також рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення відповідача від 30.06.2016 № 177886 - 13, яким здійснено нарахування транспортного податку ОСОБА_1 з фізичних осіб та нараховано податкове зобов`язання в сумі 25000, 00 грн, залишивши в решті рішення суду першої інстанції без змін.

Так в апеляційні скарзі зазначає, що розрахунки середньоринкової вартості автомобіля, надані відповідачем, які враховані судом першої інстанції, не враховують усіх необхідних показників, що застосовуються при розрахунку, а саме середньорічний пробіг обчислений без урахування строку експлуатації авто.

Представник відповідача, в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог, а в решті залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач є власником транспортного засобу: Honda Pilot, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, об'єм двигуна 3471 кубічних сантиметрів, тип пального - S, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Враховуючи те, що позивач є власником зазначеного автомобіля, контролюючий орган, згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. ПК України та відповідно до пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України, 08.02.2016 прийняв податкове повідомлення - рішення форми «Ф» № 25-17, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 2083 грн. за податковий період 2015 рік та 30.06.2016 прийняв податкове повідомлення - рішення форми «Ф» № 177886-13, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. за податковий період 2016 рік.

Вважючи такі податкові повідомлення - рішення протиправними позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

01.01.2015 набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст.267 Податкового кодексу України) було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Приписи пп. 267.2.1 п. 267.1 ст.267 ПК України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України з 01.01.2015 власники транспортних засобів, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є об'єктами оподаткування, стали платниками транспортного податку.

Так, відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

У ст. 10 ПК України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (підпункт 10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п.м 7.1 ст. 7 ПК України.

Згідно ст. 265 ПК України (у редакції Закону України №71-VIII від 28.12.2014 , що діє з 01.01.2015) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.

Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України встановлює тільки перелік дозволених до впровадження місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв, - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до пп. 8.3 ст. 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків, у тому числі і транспортного податку, віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

У відповідності до п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При цьому, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 цього кодексу (п. 12.5 ст. 12 ПК України).

Відповідно пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 3 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, якщо рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Наведений висновок узгоджується також із основними принципами податкового законодавства, проголошеними у ст. 4 ПК України, які визначають зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин та повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку.

Серед принципів, наведених у вказаній нормі, є, зокрема, принцип стабільності, який передбачає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України).

Фактично цей спеціальний принцип податкового законодавства спрямований на конкретизацію одного з аспектів принципу правової визначеності - вимоги розумної стабільності права, яка зумовлює необхідність незмінності правових приписів протягом певного часу.

Враховуючи ухвалення Закону України №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким викладена в новій редакції ст. 267 ПК України та запроваджено транспортний податок в Україні, лише 28.12.2014, суд приходить до висновку, що застосування контролюючим органом положень ст. 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком можливо було не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим (2015 роком), тобто не раніше 2016 року.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 04.04.2018 у справі № 826/4263/16 (К/ 9901/25985/18)

З огляду на зазначене вище колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги Головного управління ДФС у Тернопільській області не має підстав, оскільки контролюючий орган безпідставно нарахував позивачу транспортний податок у розмірі 2083 грн. за податковий період 2015 року, а тому податкове повідомлення - рішення форми «Ф» від 08.02.2016 № 25-17 є протиправним та правомірно скасовано судом першої інстанції.

Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 то колегія суддів з ними не погоджується і вважає, що прийняте податкове повідомлення - рішення від 30.06.2016 № 177886-13, яким нараховано позивачу транспортний податок у розмірі 25000 грн за податковий період 2016 року, з огляду на наступне.

Так, як зазначалось вище відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Водночас, 24.12.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01.01.2016 (далі - Закон № 909-VIII), яким внесено зміни у ПК України щодо об'єкту оподаткування транспортним податком.

Так, згідно із пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК (в редакції Закону від 24.12.2015 № 909-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

З матеріалів справи слідує, що рішенням Тернопільської міської ради від 26.01.2016 № 7/5/1 «Про внесення змін в рішення Тернопільської міської ради від 30.06.2015 року № 6/60/27» внесено зміни до Положення про податок на майно, серед яких є транспортний податок. Відповідно до підрозділу ІІ розділу 2 зазначеного Положення об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата становила 1378 грн. (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»), а отже 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 складали 1033500 грн. і об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз.2 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (далі - Методика № 66), відповідно до положень пункту 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 (далі - Порядок № 403), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку № 403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою:

С ср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де

Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні;

Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1;

Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (п. 4 Порядку № 403).

Згідно із п. 5 Методики № 66 ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація.

Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає Державній фіскальній службі інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики № 66).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики № 66).

Аналіз наведених положень Методики № 66 та Порядку № 403 свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Так до матеріалів справи Головним управлінням ДФС у Тернопільській області долучено витяг з офіційного сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, що станом на 30.06.2016, тобто на момент прийняття спірного рішення, вартість зазначеного легкового автомобіля, що перебуває у власності позивача, становить 1041455 грн. (а.с. 40)

Відтак, автомобіль позивача відноситься до об'єктів оподаткування у 2016 році, оскільки використовується до 5 років (рік випуску 2012) та його середньоринкова вартість перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2016.

З огляду на встановлене та висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що в 2015 році податковий орган безпідставно нарахував позивачу транспортний податок за податковий період 2015 року, однак правомірно здійснив такий розрахунок за податковий період 2016 року на підставі якого прийняв податкове повідомлення - рішення.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційних скарг не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Тернопільській області та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року у справі № 819/956/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року