Справа № 826/8369/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8369/17 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Старшого державного інспектора Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті Каніна Євгена Васильовича про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом Державної служби України з безпеки на транспорті, Старшого державного інспектора Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті Каніна Євгена Васильовича, в якому просила суд визнати протиправним дії зі складання акту АПВ №21409 від 27 травня 2017 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідки від 27 травня 2017 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Надалі позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просив суд визнати протиправним дій відповідача 2 зі складання довідки від 27 травня 2017 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, яким позивачу визначено до сплати 3135 євро за проїзд з перевищенням нормативних вагових параметрів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

На вказане рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 травня 2017 року у пункті габаритно-вагового контролю проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки DAF моделі FT XF105.460 з реєстраційним номером НОМЕР_1 та напівпричепом марки Schmitz моделі SCF 24 G з реєстраційним номером НОМЕР_2, за кермом транспортного засобу перебував водій ОСОБА_5

За результатами габаритно-вагового контролю відповідачем 2 виявлено факт перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень (без дозволу, виданого компетентними уповноваженими органами, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів. - у разі неподільного вантажу), встановлених Правилами дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Під час зважування транспортного засобу марки DAF моделі FT XF105.460 з реєстраційним номером НОМЕР_1 та напівпричепом марки Schmitz моделі SCF 24 G з реєстраційним номером НОМЕР_2 встановлено фактичне навантаження на одну вісь 16,85 тон, при допустимих 11 тон.

За результатами проведеної перевірки відповідачем 2 складено довідку від 27 травня 2017 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт від 27 травня 2017 року АА №21409 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на підставі яких проведено розрахунок від 27 травня 2017 року №253/17 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування (копія додається) та нараховано плату за проїзд 3135,00 євро.

Не погоджуючись з діями та рішеннями відповідачів, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатньо доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність винесення спірного розрахунку плати за проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Приписами статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено повноваження центрального органу державної влади, що забезпечує реалізацію державної політики і безпеки на наземному транспорті. Серед таких повноважень є здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно підпункту 1 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (підпункти 15, 27 пункту 5 Положення).

Відповідно до ч. 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

У відповідності до вимог ч. 4 цієї статті, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 зазначених Правил).

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно з пп. 2 п. 4 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879), габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п. 4 Порядку №879 робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою та її територіальними органами, службами автомобільних доріг в областях і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Як встановлено судом першої інстанції, під час зважування транспортного засобу марки DAF моделі FT XF105.460 з реєстраційним номером НОМЕР_1 та напівпричепом марки Schmitz моделі SCF 24 G з реєстраційним номером НОМЕР_2 зафіксовано переваження на одиночну вісь на 5850 кг від допустимого (а саме: 16,850 т при допустимих 11т).

Згідно пункту 28 Порядку № 879, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Згідно з п. 18 Порядку № 879, за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення.

Відповідно до пунктів 12-13 Порядку № 879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані: періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням(пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до п.14 Порядку № 879 вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що посадовими особами за результатами габаритно-вагового контролю встановлено перевищення на здвоєну ось, тому правомірно складено акт перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів справи, зважування проводилося вагами автомобільними тензометричними повісного зважування САВПВ-20 зав №001, виробник ПП ОСОБА_7, що пройшли періодичну перевірку (метрологічну атестацію), що підтверджено копією Свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №380/М від 20 квітня 2017 року, що чинне до 20 квітня 2018 року.

За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ГОСТ 29329-92, повірка підтверджується підписом і відтиском повірочного тавра державного повірителя по експлуатації ваг, тому станом на дату проведення зважування транспортного засобу позивача, метрологічна характеристика вимірювальної техніки відповідала вимогам нормативно-технічної документації.

Зазначені обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, є належним обґрунтуванням достовірності результатів зважування транспортного засобу 27 травня 2017 року, та спростовують доводи апелянта стосовно незаконності застосування засобу зважування.

Натомість апелянт в обґрунтування своєї позиції не навів жодного доказу на підтвердження того, що проведення відповідачем габаритно-вагового контролю було здійснено за допомогою обладнання, що не відповідає чинному законодавству. Сам лише факт констатації апелянтом порушення відповідача без належного мотивування не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не заперечується, що фактична маса транспортних засобів, відносно яких проводився габаритно - ваговий контроль перевищувала дозволені Правилами дорожнього руху показники.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо неправомірного визначення відповідачем пройденої відстані при здійсненні перевезення вантажу, а саме 475 км за даними товарно-транспортної накладної, то колегія суддів зазначає, що апелянтом не зазначено, яка саме похибка допущена при визначенні вказаної відстані, та не вказано вірну, на його думку, відстань. Тобто, вказані посилання не містять жодних обґрунтувань з посиланням на конкретні обставини справи, а лише констатують факт безпідставного нарахування плати за проїзд в розмірі 3135,00 євро.

В судовому засіданні представник апелянта послався на те, що відповідачем неправомірно нараховано позивачу плату за проїзд, оскільки згідно Наказу (розпорядження) №86-К від 30 грудня 2015 року водій ОСОБА_5, що був за кермом автомобіля позивача під час проведення перевірки, прийнятий на роботу з 01 січня 2016 року на ТОВ «АП-Групп». Натомість, скаржник не надав жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 повідомив відповідача про його трудові відносини з ТОВ «АП-Групп», як і не повідомив про те, що ОСОБА_3 не користується транспортним засобом марки DAF моделі FT XF105.460 з реєстраційним номером НОМЕР_1 та напівпричепом марки Schmitz моделі SCF 24 G з реєстраційним номером НОМЕР_2 з моменту його передачі в оренду. Додатково необхідно зазначити, що документи, на які посилається апелянт в матеріалах справи наявні, однак, не завірені належним чином, тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3 Вважає, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують та не доводять протиправність вимог позивача.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.