Справа № 240/4797/18
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Житомир

справа № 240/4797/18

категорія 10.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України в частині відмови у проведенні виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов"язати Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час проходження служби на умовах контракту у складі підрозділу Збройних Сил України у 2003 році отримав травму, внаслідок чого в подальшому був виведений зі списків ремонтно-відновлюваного батальйону за станом здоров"я. Рішенням Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 27.04.2009 №335 встановлено, що отримана позивачем травма пов`язана із виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу та з 08.09.2009 рішенням органів медико-соціальної експертної комісії йому встановлено першу групу інвалідності у зв"язку з отриманням травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу. У подальшому рішенням органів Житомирської медико-соціальної експертної комісії з 06.11.2017 йому встановлено першу «А» групу інвалідності внаслідок отримання травми пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу, а тому вважає, що з 06.11.2017 набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі передбаченому ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .

Рішення відповідача, викладене у протоколі №77 від 27.07.2018, яким йому відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги при встановленні першої групи інвалідності, вважає протиправним та безпідставним.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем 30.10.2018, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача у поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю, в обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що у п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв"язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Зазначає, що аналогічні норми містить Постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов"язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Оскільки зміна причини інвалідності позивачу встановлена в термін більше ніж 2 роки, то підстав для виплати одноразової грошової допомоги відсутні.

Зазначає, що зміна причин групи інвалідності у 2017 році не може вважатися підставою для виплати позивачу відповідної одноразової грошової допомоги.

Окрім того зауважує, що станом на 13.02.2004 Закон України «Про соціальний у правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ухвали суду від 26.11.2018 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.12.2018, про що повідомлено сторін.

Згідно з протокольною ухвалою суду від 20.12.2018 оголошена перерва до 17.01.2018, у зв"язку з наданням можливості позивачу ознайомитись з відзивом на позовну заяву та надати письмові пояснення.

27 грудня 2018 року позивач надіслав до суду письмові пояснення (вх.№25285/18), в яких додатково зазначає, що при призначенні інвалідності у 2004 році йому помилково було зазначено, що травма отримана внаслідок нещасного випадку, однак у 2009 році було скасовано попередній висновок про причини інвалідності, та зазначено, що інвалідність пов"язана з травмою, отриманою внаслідок виконання обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу.

Також зазначає, що група інвалідності не змінювалась, як вказує на це відповідач, лише відбулися зміни причин інвалідності, у зв"язку зі зволіканням самого ж відповідача.

11 січня 2019 року на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява (вх.№593/19), в якій зазначає, що з 08.05.2009 позивачу встановлена перша група інвалідності, внаслідок травми, пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу та не визначено дату наступного переогляду, оскільки переогляду не підлягає. Також зазначає, що відповідно до ч.8 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", встановлено, що особи які мають право на отримання одноразової грошової допомоги можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Позивач у визначений день та час, 17.01.2019, не прибув до суду, 17.01.2019 на електронну адресу суду надіслав заяву (вх.№1034/19), в якій просить суд розглядати справу без його участі та участі його представника.

Відповідач, у визначений день та час, свого повноважного представника до суду не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача у заяві від 11.01.2019 та 16.01.2019 зазначав, що судове засідання 17.01.2019 просить проводити без участі представника Міністерства оборони України.

Зважаючи на подані сторонами заяви та керуючись приписами ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд переходить до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до контракту від 27.07.2003, ОСОБА_1 проходив військову службу у складі підрозділів Збройних Сил України, що направляються до іншої держави (а.с.11).

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №217 від 25.10.2003 молодшого сержанта ОСОБА_1 , згідно з ст.12.14.3 «За станом здоров"я» та з 26.10.2003 виключено зі списків особового складу 4 окремого ремонтно-відновлювального батальйону Місії ООН у Сьєрра-Леоне та всіх видів забезпечення (а.с.13).

Відповідно до довідки до акта огляду Новоград-Волинської міськрайонної медико-соціальної експертної комісії серії ЖИХ №040229 від 13.02.2004 ОСОБА_1 встановлено першу групу інвалідності з 05.02.2004 до 01.03.2006, причина інвалідності: травма отримана в результаті нещасного випадку, ні, не пов`язаного з виконанням обов"язків військової служби (а.с.16).

Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв"язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 27.04.2009 №335 встановлено, що травма ОСОБА_1 , так, пов"язана з виконанням обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу. Постанову військово-лікарської комісії про причинний зв"язок травми по свідоцтву про хворобу №7/3 від 14.01.2004 - відмінено (а.с.12).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ від 15.01.2018 ОСОБА_1 встановлено першу «А» групу інвалідності з 06.11.2017 причина інвалідності: травма, так, пов"язана із виконанням обов"язків військової служби при перебуванні в складі миротворчого персоналу, безстроково (а.с.14).

Сторонами не заперечується, що позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв"язку із встановленням йому першої групи інвалідності, внаслідок травми, яка пов"язана із виконанням обов"язків військової служби при перебуванні в складі миротворчого персоналу.

Згідно з п.27 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов"язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №77 від 27.07.2018, позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час первинного встановлення інвалідності в 2004 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Також зазначено, що відповідно до п.4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. (а.с.10).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому, згідно зі ст.1 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 2 статті 16 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності 1 групи, пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби - 08.05.2009) визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи свідчать, що причиною інвалідності, яка встановлена позивачу з 05.02.2004 вказано: "травма отримана в результаті нещасного випадку, ні, не пов"язана з виконанням обов"язків військової служби. Тобто вказана причина не могла бути підставою для виплати страхової суми, яка на той час була передбачена, як вид соціального забезпечення, відповідно до статті 16 Закону №2011-XII (в редакції чинній з 01.01.2004), оскільки органами медико-соціальної експертної комісії вказано, що травма не пов"язана з виконанням військової служби.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно посилається на дату огляду позивача медико-соціальною експертною комісією - 13.02.2004, як на дату з якої слід обраховувати дату первинного огляду (початок перебігу дворічного терміну) та виникнення у позивача права на виплату одноразової грошової допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок № 499).

Пунктом 2 Порядку №499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

На момент встановлення Новоград-Волинською міськміжрайонною медико-соціальною експертною комісією позивачу 1 групи інвалідності внаслідок травми, так, пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу - 08.05.2009 право на отримання одноразової грошової допомоги було врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції з 07.05.2009 та Порядком №499 ( в редакції чинній, на 08.05.2009).

Відповідно до п.2 Порядку №499 одноразова грошова допомога виплачується: підпункт 2) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 60-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи.

У разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів.

Окрім того суд зазначає, що на момент встановлення ОСОБА_1 1 групи інвалідності внаслідок травми пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу - 08.05.2009, положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції з 07.05.2009) та Порядку №499 (в редакції чинній, на 08.05.2009) не містили норм щодо обмежувального строку виплати одноразової грошової допомоги понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності та норми, щодо можливості реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права.

На момент повторного огляду позивача медико-соціальною експертною комісією - 15.01.2018 та встановлення 1 "А" групи інвалідності з 06.11.2017 внаслідок травми пов"язаної з виконанням обов"язку військової служби у складі миротворчого персоналу, правове регулювання виплати одноразової грошової допомоги здійснювалось Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №5040-VI від 04.07.2012 (набрав чинності з 01.01.2014) (далі - Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту б) частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та підпункту 1) п.6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи.

Згідно зі ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Частиною 2 п.3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

При цьому, аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 № 21-446а14 та від 21.04.2015 № 21-135а15.

Надаючи офіційне тлумачення положенням ст.58 Конституції України Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, в тому числі й строкової, а з часом встановлення йому інвалідності 06.11.2017 (в даному випадку) внаслідок травми, пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція вкладена в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 288/349/17.

Окрім того в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 у справі №21-563а14 проаналізувавши положення редакцій статті 16 Закону №2011-XII суд застосував саме те законодавство, яке було чинним на час встановлення особі вищої групи інвалідності та дійшов висновку, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров"я України від 05.09.2011 №561 особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II або III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Тобто перша "А" група інвалідності, яка встановлена позивачу з 06.11.2017, є підтвердженням втрати вищого ступеня працездатності, ніж перша група інвалідності, яка встановлена з 08.05.2009.

Крім того, Порядок №975 не містить обмежень щодо неможливості застосування його до осіб, які отримали інвалідність до 01.01.2014 та не реалізували своє право на виплату одноразової грошової допомоги. А, отже, в розумінні вимог вказаних положень позивач може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права (редакція Закону №5040-VI від 04.07.2012)

Враховуючи той факт, що одноразову грошову допомогу після встановлення 08.05.2009 причинно-наслідкового зв"язку, щодо отримання травми пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу, позивач не отримував та доказів протилежного відповідачем суду не надано, а в момент первинного виникнення права правових норм щодо обмеження права на виплату не існувало, то суд дійшов до висновку про те, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги з дати встановлення першої "А" групи інвалідності - з 06.11.2017.

Пунктом 8 ст.16-3 Закону №2011-XII визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Водночас статтею 16-4 Закону встановлений вичерпний перелік підстав коли призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

З наданих до справи доказів вбачається, що поранення і захворювання позивач отримав не внаслідок протиправних дій, а внаслідок виконання обов`язків військової служби під час участі в бойових діях, що підтверджується протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв"язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 27.04.2009 №335.

Суд зазначає, що 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Також, щодо п.8 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права (в редакції Закону № 5040-VI від 04.07.2012).

Вказані норма не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме зміни причин інвалідності за часовий проміжок з 2004 по 2017 рік, та можливість реалізації законодавчо встановленого права на виплату одноразової грошової допомоги у позивача, оскільки це фактично є зворотною дією закону в часі, який погіршує становище позивача.

Окрім того, слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99тавід 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Згідно із п.21,24 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Таким чином, суд вважає, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, є помилковими.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, як інвалід 1-ї "А" групи, травма якого пов"язана з виконанням обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п.6 Порядку №975 у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I "А" групи - 06.11.2017.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у якому встановлено першу "А" групу інвалідності - 06.11.2017, внаслідок травми пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу, є протиправними.

Враховуючи вищевикладене та з метою повного захисту прав, свобод і інтересів позивача, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати п.27 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.07.2018 №77.

Застосовуючи механізм захисту порушеного права та його ефективного відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.9, ч. 2 ст.245 КАС України суд вважає за необхідне зобов"язати Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 , як інваліду першої "А" групи з 06.11.2017 внаслідок травми, пов"язаної з виконанням обов"зків військової служби у складі миротворчого персоналу одноразову грошову допомогу в сумі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено першу "А" групу інвалідності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 258, 261-262 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,- вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, буд.6, м.Київ, 03168, ) про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, у якому встановлено першу "А" групу інвалідності - 06.11.2017, внаслідок травми пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу.

Визнати протиправним та скасувати п.27 рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.07.2018 №77, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому першої "А" групи інвалідності з 06.11.2017, внаслідок травми пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв"язку із встановленням йому першої "А" групи інвалідності, внаслідок травми, пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби у складі миротворчого персоналу у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено першу "А" групу інвалідності - 06.11.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі: 17 січня 2019 року

Суддя А.В. Горовенко