Справа № 620/3896/18
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/3896/18

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Державної фіскальної служби України про скасування податкової вимоги та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Державної фіскальної служби України (далі - ГУ ДФС у Чернігівській області, відповідач) про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2076-17 від 06.11.2018 прийняту відповідачем та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо списання з особового рахунку позивача суму недоїмки в розмірі 37942,00 грн нарахованої на підставі вимоги про сплату боргу від 06.11.2018 № Ф-2076-17.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.01.2018 позивачем було подано Звіт з таблицею 2 додатку 5 за 2017 рік, в якому помилково з механічної помилки за січень-грудень 2017 року вказано самостійно визначену суму, на яку нараховується єдиний внесок та суму єдиного внеску більшу ніж ту, яку необхідно вказати. Таким чином, ІКП по строку сплати 09.02.2018 проведено суму до нарахування у розмірі 38016,00 грн. Після отримання вимоги про сплату боргу позивачем подано скасовуючі звіти (додаток 4) для виправлення помилки та подана заява від 26.04.2018 про проведення перевірки нарахування єдиного соціального внеску згідно поданих звітів за період з січня по грудень 2017 року. Головним управлінням ДФС у Чернігівській області надано відповідь від 24.04.2018 № 688/ФОП/25-01 -13-03-38 про те, що лист від 19.03.2018 про подання скасовуючого звіту про виправлення помилки залишається без виконання. Позивач не погоджується із вимогою відповідача про сплату боргу та зазначає, що на сьогоднішній день на території України чинним законодавством невизначено форми уточнюючого звіту, який може подати фізична особа підприємець у разі механічної помилки при заповненні звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за період з січня 2017 року по грудень 2017 року.

06.12.2018 ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

26.12.2018 представником відповідача, у встановлений судом строк, надано відзив, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивач самостійно визначив суму єдиного внеску подаючи звіт від 09.01.2018. Відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник, тобто в даному випадку позивач. Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 передбачено подання виправленого звіту, зокрема додатку 5 до Порядку № 435, лише до граничного строку подання такого звіту, після настання граничного строку подання - можна виправити лише помилки в реквізитах (окрім сум) щодо застрахованих осіб, та взагалі Порядок № 435 не передбачає можливість подання «скасовуючого» або «уточнюючого» Звіту фізичною особою - підприємцем за себе. За таких обставин відповідач вважає, що вимога про сплату боргу є законною та обґрунтованою.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного внеску 2 групи (а.с. 14).

З огляду на матеріали справи позивач 09.01.2018 подав до контролюючого органу Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік за формою Д 5, в якому помісячно визначив базу нарахування єдиного внеску та відповідно суму єдиного внеску, що підлягає сплаті до бюджету (а.с. 15-16).

Як зазначає позивач, що не заперечується відповідачем, ФОП ОСОБА_1 19.03.2018 подано скасовуючий звіт (додаток 4) для виправлення помилки. Крім того, позивачем 26.04.2018 подана заява про проведення перевірки нарахування єдиного соціального внеску (а.с. 18).

Листом від 24.04.2018 № 688/ФОП/25-01-13-03-38 ГУ ДФС у Чернігівській області залишило лист позивача від 19.03.2018 без виконання з підстав, що ФОП ОСОБА_1 самостійно визначено суму внеску у звіті (а.с. 19-20).

Головним управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області 06.11.2018 сформовано та надіслано ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу з єдиного внеску № Ф-2076-17 в сумі 37942,00 грн (а.с. 13).

Також необхідно зазначити, що позивачем оскаржено в судовому порядку вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № Ф-2076-17 від 13.03.2018 та рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю. Вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № Ф-2076-17 від 13.03.2018 скасовано.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами і доповненнями.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п'яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Платниками єдиного внеску згідно з ч. 4 п. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 3 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до статті 6, пункту 9-5 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 р. за № 460/26905 (далі - Порядок).

Вказаний Порядок визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Звіт) до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів (далі - органи доходів і зборів).

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІІ Порядку фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".

Згідно з вимогами Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум у 2017 році для працездатних осіб становив:

з 01.01.2017- 1600 грн.,

з 01.05.2017- 1684 грн.,

з 01.12.2017 - 1762 грн. на місяць.

Отже, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску у 2017 році з розрахунку на місяць становила:

з 01.01.2017 - 1600 грн.х25=40 000 грн.,

з 01.05.2017 - 1684 грн.х25=42 100 грн.,

з 01.12.2017 - 1762 грн.х25=44 050 грн.

ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік подано Звіт № 4528520 від 09.01.2018, згідно якого Позивач помісячно визначив базу нарахування єдиного внеску та відповідно суму єдиного внеску, що підлягає сплаті до бюджету. Платником визначено базу нарахування єдиного внеску в межах, визначених законодавством.

Відповідно до п. 1 та п. 2 розділу V Порядку № 435 у разі виявлення помилки у Звіті до закінчення строку подання цього Звіту страхувальник повторно формує та подає Звіт у повному обсязі до органу доходів і зборів за основним місцем обліку.

Чинним вважається останній електронний або паперовий Звіт, поданий страхувальником до закінчення строків подання звітності, визначених цим Порядком, який пройшов всі контролі при завантаженні до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб.

У разі виявлення страхувальником у Звіті після закінчення строку подання такого Звіту помилки в реквізитах (крім сум), що стосується страхувальника або застрахованої особи, подаються скасовуючі документи, тобто страхувальник повинен сформувати та подати Звіт за попередній період, який містить перелік таблиць Звіту, відповідну таблицю із зазначенням типу форми "скасовуюча" з відомостями, які були помилкові, на одну або декількох застрахованих осіб та відповідну таблицю із зазначенням типу форми "початкова" із зазначеними правильними відомостями на одну або декількох застрахованих осіб, при цьому таблиця 6 додатка 4 до цього Порядку має містити дані щодо кожної застрахованої особи окремо.

Однак, ОСОБА_1 подано зазначений звіт до органу доходів та зборів із помилково зазначеними сумами єдиного внеску, а можливості скасування, анулювання, подання виправленого звіту Порядок не передбачає, що призвело до порушення, звуження його прав.

У свою чергу, суд вважає за необхідне зазначити, що об'єктом правопорушення, визначеного пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI, є правовідносини щодо несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску.

Об'єктивна сторона даного правопорушення сформульована як бездіяльність - несплата грошових зобов'язань у передбачених Законом розмірах.

Відповідальність за приписами пункту 2 частини одинадцятої статті 25 цього Закону настає, якщо платник податків не сплатить або несвоєчасно сплатить передбачені Законом суми.

Позивачем, виявивши помилку було направлено звернення до податкового органу щодо проведення перевірки нарахування єдиного внеску згідно поданих звітів, проте його заява залишена без виконання.

Суми єдиного внеску у необхідному розмірі позивачем сплачено відповідно до доданих до матеріалів справи копій платіжних доручень (а.с. 24-36).

Відповідно до п. 14 Розділу ІV Порядку фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та члени фермерських господарств, яким за результатами проведеної перевірки збільшено або зменшено зобов'язання, формують і подають до органів доходів і зборів Звіт згідно з таблицею 3 додатка 6 до цього Порядку протягом одного календарного місяця після здійснення відповідних розрахунків.

Звіт згідно з таблицею 3 додатка 6 до цього Порядку формується і подається до органів доходів і зборів виключно на підставі акта документальної перевірки страхувальника (обов'язковим є зазначення номера і дати акта) і містить суми, на які збільшено або зменшено зобов'язання (у такому разі допускається внесення від'ємного значення).

Таким чином, органом доходів після отримання звернення платника податків щодо допущеної помилки у звіті з єдиного внеску, мало б бути проведено звірку щодо сум нарахованого ЄВ на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, після чого платник міг подати звіт згідно з таблицею 3 додатка 6 до Порядку.

Помилка, допущена у звітах з єдиного внеску, не є правопорушенням у розумінні пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI, оскільки визначена позивачем сума грошового зобов'язання (з урахуванням виявленої помилки) перерахована до бюджету у визначений Законом строк та у повному обсязі.

З наведеного вбачається, що рішення відповідача не ґрунтується на нормах законодавства України та фактично призводить до нарахування штрафів за відсутності порушення законодавства, що суперечить вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

У відповідності до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Чернігівській області на користь позивача підлягають стягненню здійснені ним документально підтверджені судові витрати в розмірі 736,40 грн.

Керуючись статтями 168, 241, 243, 244-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Державної фіскальної служби України про скасування податкової вимоги та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2076-17 від 13.03.2018, прийняту Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернігівській області.

Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Державної фіскальної служби України вчинити дії щодо списання з особового рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму недоїмки в розмірі 37942,00 грн нарахованої на підставі вимоги про сплату боргу від 06.11.2018 № Ф-2076-17.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 736 (сімсот тридцять шість) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Державної фіскальної служби України, вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, .

Повний текст рішення складено 28.01.2019.

Суддя О.М. Тихоненко