Справа № 1740/2219/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3967/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Шолом С.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.10.2018р. в адміністративній справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» до Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської обл. про визнання бездіяльності протиправною, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Недашківська К.М.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13 год. 02 хв. 18.10.2018р. м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 30.10.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

17.08.2018р. позивач Державне підприємство /ДП/ «Національна атомна енергогенеруюча компанія /НАЕК/ «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу /ВП/ «Рівненська атомна електрична станція /АЕС/» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Виконавчого комітету /ВК/ Вараської міської ради /МР/ Рівненської обл. щодо невстановлення для позивача тарифу на теплову енергію на підставі заяви, поданої 30.03.2018р.; зобов'язати відповідача встановити для ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» тариф на теплову енергію на підставі заяви, поданої 30.03.2018р.; вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с.5-8).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.10.2018р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність відповідача ВК Вараської МР Рівненської обл. щодо невстановлення для позивача ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» тарифу на теплову енергію на підставі заяви, поданої 30.03.2018р.; зобов'язано відповідача ВК Вараської МР Рівненської обл. встановити для ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» тариф на теплову енергію за результатами розгляду заяви від 30.03.2018р., з урахуванням постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 996 від 19.09.2018р.; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 1762 грн. (а.с.89-94).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ВК Вараської МР Рівненської обл., який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.99-105).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що під час розгляду заяви позивача про встановлення тарифу на теплову енергію, її транспортування та постачання на основі економічно обґрунтованих витрат з теплової енергії відповідачем витребовувався розрахунок адміністративних витрат за 2017 рік, однак такий не був представлений.

В подальшому на підставі опрацьованих матеріалів апелянтом був розроблений проект рішення № 159 від 16.08.2018р. «Про встановлення тарифів для ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання.

Таким чином, відповідачем вчинялися активні дії, спрямовані на дотримання вимог ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.20 Закону України «Про теплопостачання», якими передбачено встановлення тарифів на комунальні послуги суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках за умови відшкодування всіх економічно обґрунтованих планових витрат на їх виробництво.

Позивачем ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, ухвалив законне і справедливе судове рішення, яким заявлений позов задовольнив (а.с.122-123).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідач ДП «НАЕК «Енергоатом» має ліцензії на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії; на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; на постачання теплової енергії (а.с.9-11).

ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» згідно ліцензій на договірній основі постачає теплову енергію споживачам на території м.Вараш Рівненської обл., а оплата таких послуг здійснюється споживачами згідно тарифів на теплову енергію, встановлених НКРЕКП у 2016 році.

Постановою НКРЕКП № 308 від 22.03.2017р. «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання» затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання, з виробництва теплової енергії, з транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами, з постачання теплової енергії.

Відповідно до п.1.5 розділу 1 вказаної постанови обласні та Київська міська державні адміністрації здійснюють ліцензування господарської діяльності з виробництва теплової енергії суб'єктів господарювання у разі, якщо суб'єкт господарювання:

провадить (має намір провадити) діяльність з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках, та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), на виробничих об'єктах, що розташовані на території однієї області України (або лише на території міста Києва), та якщо заявлений (фактичний згідно із звітністю) обсяг виробництва теплової енергії в наступному (минулому) календарному році не перевищуватиме (не перевищував) 170 тисяч Гкал та/або якщо суб'єкт господарювання здійснює ліцензовану діяльність з постачання теплової енергії при забезпеченості споживачів приладами обліку теплової енергії станом на 01 серпня 2017 року менше ніж 70 %, станом на 01 січня 2018 року менше ніж 90 %;

провадить (має намір провадити) діяльність з виробництва теплової енергії на установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії.

НКРЕКП надіслано на адресу ДП «НАЕК «Енергоатом» лист № 10119/21.3/7-17 від 20.09.2017р., яким повідомлено, що органом ліцензування для заявника є обласні державні адміністрації: Хмельницька, Рівненська, Запорізька та Миколаївська; ліцензійні справи передані до відповідних обласних державних адміністрацій (а.с.12).

Із урахуванням наведеного, позивач звернувся до Вараської міської ради з листом «Про встановлення тарифів» № 174/2755 від 30.03.2018р., в якому просив встановити тарифи на теплову енергію, її транспортування та постачання у відповідності до норм чинного законодавства (а.с.14).

Під час розгляду вказаної заяви відповідачем ВК Вараської МР Рівненської обл. скеровано на адресу позивача лист № 648/02.3-28/05 від 26.04.2018р., у якому зазначалося про необхідність надання розрахунку адміністративних витрат за 2017 рік (а.с.15-16).

Листом ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» № 174/4235 від 14.05.2018р. на адресу відповідача скеровані відповідні розрахунки (а.с.17-19).

Іншим листом № 174/5389 від 14.06.2018р. ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» просив прискорити прийняття рішення щодо встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання у відповідності до норм чинного законодавства (а.с.20).

Листом № 1028/02.3-28/05 від 18.06.2018р. відповідачем було повідомлено позивача про вивчення питання розроблення проекту рішення щодо формування тарифу на теплову енергію для ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (а.с.21).

Також відповідачем видано розпорядження № 204-р від 16.07.2018р. про створення робочої групи по підготовці висновку економічної обґрунтованості тарифів ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (а.с.22).

Як слідує із службової записки № 655/02-3.31 від 09.08.2018р., адресованій тзп міського голови І.Шумрі, зокрема в телефонному режимі на усне звернення начальника відділу аудиту виконавчого комітету Вараської міської ради Г.Кравченко було витребувано від ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» рахунок 921 «Адміністративні витрати» головної книги 2017 рік (з щомісячними оборотами в цілому по підприємству), розрахунок розподілу суми адміністративних витрат за видами діяльності за січень - грудень 2017 року та розрахунок розподілу адміністративних витрат за економічними елементами за січень - грудень 2017 року.

Згідно вказаної записки Відділом аудиту ВК Вараської МР Рівненської обл. запропоновані тарифи визнано економічно обґрунтованими (а.с.44-45).

В подальшому на підставі опрацьованих матеріалів апелянтом був розроблений проект рішення № 159 від 16.08.2018р. «Про встановлення тарифів для ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання» (а.с.46-47).

Однак, докази прийняття вказаного рішення суду не представлені.

Під час вирішення наведеного спору колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пп.2 ст.28 Закону України № 280/97-ВР від 21.05.1997р. «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Постановою КМ України № 869 від 01.06.2011р. «Про забезпечення єдиного підходу до нормування тарифів на житлово-комунальні послуги» з метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановлено затвердити, зокрема, Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що останній застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій, а також для суб'єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Для встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання ліцензіат подає уповноваженому органові відповідної територіальної громади, на території якої ліцензіат провадить (має намір провадити) ліцензовану діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, у друкованому та електронному вигляді заяву і розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час їх проведення (п.49 цього Порядку).

Відповідно до п.106 вказаного Порядку розгляд розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, поданих ліцензіатом (підприємством), здійснюється уповноваженим органом протягом одного календарного місяця, а у разі коригування тарифів - протягом десяти календарних днів з дня отримання відповідної заяви у порядку, встановленому Мінрегіоном.

Тобто, законодавством встановлені чіткі строки для вирішення органом місцевого самоврядування питання щодо встановлення тарифів та прийняття відповідного рішення.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини та норми права, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про те, що на момент розгляду справи відповідачем не прийнято відповідне рішення щодо встановлення тарифів ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання.

Стосовно правової оцінки факту неприйняття відповідачем рішення щодо встановлення тарифів на підставі заяви позивача від 30.03.2018р. як протиправної бездіяльності колегія суддів враховує таке.

Зі змісту наведеного правового регулювання розглядуваних правовідносин убачається, що позивач як особа, що провадить діяльність із вироблення теплової енергії, вправі очікувати від відповідача як уповноваженого органу місцевого самоврядування розгляду питання про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання у відповідності до норм чинного законодавства

Як протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов'язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Слід наголосити й на тому, що самі по собі строки поза зв'язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Судом першої інстанції встановлені фактичні обставини, перебіг подій та строки, протягом яких вони відбувалися та були пов'язані із розглядом відповідачем питання про встановлення тарифів для ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, відсутність на момент вирішення справи прийняття відповідачем конкретного рішення по вказаному питанню, та надано їм відповідну правову оцінку.

Зокрема, з контексту зазначених вище фактичних обставин, достовірність та повноту яких сторонами заперечується, убачається, що події розгляду питання про встановлення тарифів для ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, слід вважати такими, що настали внаслідок протиправної бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Отже, відповідачем не прийнято з урахуванням нормативно врегульованого порядку, умов та обставин, що супроводжували і впливали на розгляд питання встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, відповідного рішення.

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача колегія суддів виходить з того, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) виклав окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

В аспекті наведеного, судом першої інстанції вірно наголошено на тому, що під час розгляду зазначеної справи не йдеться про необхідність зобов'язання відповідача встановити саме такі тарифи, які запропоновані позивачем у заяві від 30.03.2018р. (з додатками). Натомість, спір стосується неналежного та несвоєчасного розгляду органом місцевого самоврядування питання щодо встановлення тарифів на підставі заяви від 30.03.2018р. та представлених розрахунків.

Відтак, вірним способом захисту прав позивача за цих умов буде зобов'язання відповідача розглянути заяву позивача від 30.03.2018р. та прийняти відповідне рішення.

Окрім того, на момент розгляду справи НКРЕКП винесено постанову № 996 від 18.09.2018р. «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 28 грудня 2017 року № 1488», яка набрала чинності з 01.10.2018р. (а.с.78).

У зв'язку з прийняттям постанови № 996 від 18.09.2018р. позивач звернувся до ВК Вараської МР Рівненської обл. з листом № 174/9780 від 10.10.2018р., в якому повідомив про існування такої постанови НКРЕКП та просив розглянути та погодити коригування діючих тарифів на теплову енергію з урахуванням останньої (а.с.79).

Таким чином, під час повторного розгляду заяви позивача від 30.03.2018р. повинні враховуватися приписи постанови НКРЕКП № 996 від 18.09.2018р.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого судового рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ВК Вараської МР Рівненської обл.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.10.2018р. в адміністративній справі № 1740/2219/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 23.01.2019р.