Справа № 144/741/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 144/741/18

Головуючий у 1-й інстанції: Ковчежнюк В.М.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

23 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2018 року (суддя Ковчежнюк В.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Гайсинського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.1 ст. 132 КУпАП КУпАП, а саме, штрафу в розмірі 510 грн..

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправною і скасовано постанову серії НК № 960366 від 12.06.2018р. про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 1 ст. 132 КУпАП..

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанцції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача, порушив вимоги матеріального та процесуального права, не дослідив в достатній мірі обставини справи.

У відповідності до вимог статті 311 КАС України, апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в мотивувальній частині з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступні обставини.

12.06.2018р. інспектором роти № 1 УПП в Полтавській області Пашко А.С. винесено постанову серії НК № 757975 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за за ч.1 ст. 132 КУпАП за перевезення на 208 км. автошляху М - 03 о 04:40 год. без дозвільних документів вантажу, габарити якого перевищують нормативно встановлені; 15.06.2018р. згідно з квитанцією № 0.0. штраф в сумі 510,00 грн. сплачено, а інспектор роти № 3 УПП в Полтавській області Штепа О.В. вдруге виніс постанову серії НК № 960366 від 12.06.2018р. про накладення на нього штрафу в сумі 510 грн. за те саме порушення вимог ч. 1 ст. 132 КУпАП..

Приймаючи оскаржуване рішення та скасовуючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач протиправно притягнув позивача до адміністративної відповідальності повторно за це саме правопорушення. Мотивуючи рішення, суд, керуючись ст. 68 Конституції України, зазначив, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, оскільки накладений постановою серії НК № 757975 від 12.06.2018р. штраф в сумі 510,00 грн. позивачем було сплачено 15.06.2018р. згідно з квитанцією № 0.0..1, суд прийшов до висновку, що постанова серії НК № 960366 від 12.06.2018р. про повторне притягнення позивача до адміністративної відповідальності за це саме правопорушення є протиправною і підлягає скасуванню.

Відповідно до стаття 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції що постанова серії НК № 960366 від 12.06.2018р. про повторне притягнення позивача до адміністративної відповідальності за це саме правопорушення є протиправною і підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірно висновку щодо задоволення позовних вимог позивача, при цьому не погоджується з мотивами, вказаними в оскаржуваному рішенні. Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 132-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Приписами ч.2 ст.29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

З Правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, затверджених Постановою КМУ №30 від 18.01.2001 року (далі - Порядок) вбачається, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5ПДР, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів (п. 4 Порядку).

Пунктами 25-28 Порядку визначено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред'являтися на вимогу уповноважених осіб.

Відповідно до матеріалів справи, у позивача, на час винесення постанов, був у наявності дозвіл №40 НГ на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Строк дії дозволу з 14.05.2018 року по 12.06.2018 рік. З даного дозволу вбачається, що він дозволяє рух транспортного засобу ДАФ ВХ 6814 АТ, причіп TAD NPN-45, ВХ 4697 ХР, вантаж - техніка. При цьому, у вказаному дозволі зазначені наступні параметри транспортних засобів: довжина - 24,00 м., ширина - 3,49 м., висота - 4,49 м., загальна вага автопоїзду з вантажем - 52,00 т., навантаження на найбільш навантажену вісь - 11 т.

При перевірці позивача, інспектором було встановлено, що ширина вантажу перевищує зазначені в дозволі параметри, а саме становить 4,25 м. На доказ зазначеного відповідачем до матеріалів справи додано диск з відеофіксацією.

Проте, з відеозапису із нагрудної камери наданої відповідачем до відзиву на позов, суд апеляційної інстанції встановив, що працівник поліції склав оскаржувану постанову без проведення замірів вантажу у відповідності до встановленого порядку.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку, габаритне вимірювання, проведене інспектором, не відповідало умовам Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою КМУ № 879 від 27 червня 2007 року (далі - Порядок).

Так, вказаним Порядком визначено механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Підпунктом 4 п. 2 наведеного Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Порядку).

В даному випадку, суд керується норами Конституції України, які є нормами прямої дії, зокрема, щодо того, що ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що накладений постановою серії НК № 757975 від 12.06.2018р. штраф в сумі 510,00 грн. позивачем було сплачено 15.06.2018р. згідно з квитанцією № 0.0..1, тому постанова серії НК № 960366 від 12.06.2018р. про його повторне притягнення до адміністративної відповідальності за це саме правопорушення є протиправною.

Колегія суддів вважає дані твердження помилковими, оскільки після першого притягнення водія до відповідальності той не мав права здійснювати подальший рух по перевезенню великогабаритного вантажу за шириною більшою, ніж зазначено у дозволі. В даному випадку водій, продовжуючи рух в порушення зазначених правил, після притягнення до відповідальності, створює новий уже окремий склад правопорушення за тією ж статтею.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що його не було попереджено про подальшу заборону руху, в результаті чого двічі притягнуто до відповідальності за ст. 132-1 КУпАП, то суд не приймає дані доводи до уваги, оскільки відповідачем надано копію зворотньої сторінки оскаржуваної постанови з якої слідує, що позивач був ознайомлений із забороною подальшого руху транспортного засобу із зазначеним вище вантажем.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч вказаним вище нормам, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

При цьому, сама по собі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність відповідачем вчинення ОСОБА_2 адмінправопорушення, що як наслідок виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, належним захистом порушеного права особи, є скасування оспорюваної постанови.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2018 року відповідає не повністю, зокрема, щодо ненадання правової оцінки оскаржуваній постанові. В іншій частині, рішення суду першої інстанції прийнято правомірно і колегія суддів вважає його обгрунтованим.

За правилами ст. 315, 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції по суті спору частково не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, суд апеляційної інстанціїї вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2018 року змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2018 рокуи залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 січня 2019 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.