Справа № 2340/3057/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3057/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача виплатити йому недоплачену одноразову грошову допомогу в розмірі 48600 грн; зобов'язати відповідача здійснити цю доплату.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно виплачено у 2018 році одноразову грошову допомогу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2017, оскільки Законом України «Про Національну поліцію» передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, тому грошова допомога повинна була бути виплачена з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2018.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що під час виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2017 у справі №711/7962/17 відповідач керувався наведеними принципами обов'язковості судових рішень, отже, діяв у межах та у спосіб, передбачені вимогами чинного законодавства, застосувавши розмірів прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2017 при виплаті одноразової грошової допомоги, як зазначено в судовому рішенні.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт наголошує, що, оскільки, висновок та наказ про призначення одноразової грошової допомоги були видані у 2018 році, отже, сума одноразової грошової допомоги повинна бути нарахована виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018 року.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про обґрунтованість рішення суду першої інстанції та відсутність підстав для його скасування.

У відповідності до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2017 у справі №711/7962/17, яка набрала законної сили 22.02.2018, зобов'язано ГУНП в Черкаській області здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2017 року.

На підставі цього рішення ГУНП в Черкаській області складено висновок від 07.03.2018 про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 480000,00 грн та видано відповідний наказ про її виплату від 07.05.2018 №1219.

Платіжним дорученням від 21.06.2018 №1491 позивачу перераховано кошти в сумі 480000,00 грн.

27.06.2018 позивач направив ГУНП в Черкаській області лист претензію, в якій зазначив, що одноразова грошова допомога виплачується у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату. Оскільки рішення про виплату прийнято у 2018 році, просив виплатити йому недоплачену суму 48600 грн.

Листом від 13.07.2018 №29/Я-187 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для доплати вищевказаної суми, оскільки виплата одноразової грошової допомоги здійснена на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси, яким зобов'язано ГУНП в Черкаській області здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня 2017 року, що становить 480000,00 грн.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач, як суб»єкт владних повноважень, діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Згідно ст.99 Закону України «Про Національну поліцію» розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Апелянт наголошує, що висновок від 07.05.2018 року та наказ №1219 від 07.05.2018 року про призначення йому одноразової грошової допомоги були видані у 2018 році, отже, для розрахунку слід було брати розмір прожиткового мінімуму на 01.01.2018.

Разом з тим, такі доводи апелянта є неприйнятними, оскільки дії та рішення відповідача вчинялись на виконання судового рішення, що набрало законної сили і в якому чітко вказано, який показник прожиткового мінімуму треба враховувати, а саме - на 01.01.2017.

Пунктом 5 ч.2 ст.2 КАС України визначено обов'язковість судового рішення однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1,2 ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Крім того, згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 124 та ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Отже, саме на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2017 позивачу призначено та виплачено одноразову грошову допомогу, при цьому, відповідач керувався наведеними принципами обов'язковості судових рішень, тобто, діяв правомірно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2018, при цьому відповідачем надано докази належного виконання судового рішення, яким відновлено порушені права позивача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк