Справа № 804/1521/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/1521/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.,

за участю: представника позивача: Кобринчук Ольги Михайлівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "Кортеж"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2018 (суддя Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна, дата складання повного тексту 03.05.2018)

у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "Кортеж" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "Кортеж", звернулось до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними та скасування постанов. Просив скасувати 7 Постанов відповідача про застосування до відповідача адміністративного-господарського штрафу.

Позов обґрунтовано тим, що акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складені з порушенням норм чинного законодавства, а оскаржувані постанови винесені на підставах, які є необґрунтованими та протиправними.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у задоволені позову відмовлено. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що відповідачем було допущено порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні санкції.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що ними не порушувалося питання щодо порушення самої процедури проведення рейдової перевірки, а порушувалося питання невірного фіксування порушень, виявлених в результаті рейдової перевірки. Вважає, що відповідачем були перевищені повноваження, які надані пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті. Зазначає, що будь-які порушення, які виявляються в процесі рейдової перевірки, повинні відповідати тому, що було конкретно виявлено в ході рейдової перевірки. тобто, якщо було виявлено відсутність документу, то має бути зазначено, що даний документ був відсутній, якщо документ був не заповнений, то повинно бути зазначено, що документ є незаповнений та ін., будь-яке абстрактне зазначення не повинно бути. Вважає, що вказуючи в актах перевірки про неоформленість документу контролюючий орган має на увазі документ, який відсутній і вважається невірно оформлений. Постановами про накладення адміністративно-господарського штрафу за надання послуг з регулярних пасажирських перевезень зазначено, що не оформлені схеми маршруту, розклад руху, індивідуальна контрольна книжка водія, тимчасовий реєстраційний талон на ТОВ "Автотранспортне підприємство "Кортеж", квитково-касовий лист, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та протокол перевірки технічного стану транспортного засобу. Вказує, що згідно статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» такі документи як: індивідуальна контрольна книжка водія, тимчасовий реєстраційний талон, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу - не є обов'язковими документами. Посилається на п. 16 «Порядку державної реєстрації/перереєстрації, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин» (Постанова КМУ від 07.09.1998 року № 1388) - тимчасовий реєстраційний талон виготовляється за бажанням власника транспортного засобу. Пункт 27 Ліцензійних умов (Постанова КМУ від 02.12.2015 року № 1001) - передбачає, що до використання від час провадження господарської діяльності допускаються транспортні засоби, які є власністю ліцензіата та мають свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу або надані ліцензіату в оренду, кредит, лізінг і мають свідоцтво про реєстрацію та тимчасовий реєстраційний талон, якщо передбаченої оформлення. Відповідно до Постанови КМУ № 1388 власнику після реєстрації видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, який і є реєстраційним документом та транспортний засіб. Даний документ і є основним документом, який підтверджує законність володіння транспортним засобом. Також зазначає про пп. 2.1, 2.2 Постанови КМУ «Про правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року № 1306, згідно якої водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Тобто тимчасовий реєстраційний талон не відноситься до реєстраційних документів на транспортний засіб. Вказує, що в силу статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» одним із обов'язкових документів саме для перевізника є документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах. Проте під час рейсової перевірки здійснюється перевірка лише водія на наявність документів, а не перевірка ТОВ "Автотранспортне підприємство "Кортеж"; водночас, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах є поняттям загальним і не вказує конкретно на те, що даним документом повинен бути саме тимчасовий реєстраційний талон. Адже тимчасовий реєстраційний талон виготовляється за бажанням власника транспортного засобу. А особа, яка має свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу вважається такою, що керує транспортним засобом на законних підставах. Також посилається на пункт 16 Ліцензійних умов (Постанова КМУ від 02.12.2015 року № 1001), зазначаючи, що в даному пункті вказано про те, які документи повинен зберігати протягом дії ліцензії саме перевізник. Серед даного переліку є тимчасовий реєстраційний талон. Проте, вважає, що посилання як на обґрунтування наявності тимчасового реєстраційного талону саме на автобус Богдан А09201 як обов'язкового є неправомірним, оскільки пункт 16 Ліцензійних умов чітко вказує, що дані документи повинен зберігати перевізник і не зазначено, що даний документ покинення бути у водія. Щодо індивідуальної контрольної книжки зазначив, що рішення суду першої інстанції зазначено, що наявність у водія індивідуальної контрольної книжки протягом робочої зміни прямо не передбачена законодавством, натомість презюмується з її призначення фіксувати робочий час та відпочинок водія. Отже, наявність індивідуальної контрольної книжки не є обов'язковим документом, що передбачений в статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а її відсутність вказує лише на недотримання режимів праці та відпочинку водія. Щодо схеми маршруту та розкладу руху, квитково-касового листа, полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зазначив, що в рішенні суду першої інстанції зазначені лише норми законодавства та не аргументована позиція суду, однак позовні вимоги ґрунтувалися на тому, що дані документи були наявні у водія, водночас не було зрозуміло в чому конкретно полягала їх неоформленість як виявлене порушення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», Постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006 р. «Про Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області проведено рейдові перевірки, за результатами яких складено акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 18.10.2017 р. №0063347, №0063453, №0063514, №0063371, №0063370; від 24.11.2017 №0063528, №0063927. На підставі зазначених актів прийняті постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

1. Постанова АЕ №0061984 від 09.11.2017 винесена за результатами розгляду акту №0063347 від 18.10.2017, встановлено порушення наступного змісту: «Надання послуг з регулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, перелік яких визначений ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлені схема маршруту, розклад руху, індивідуальна контрольна книжка водія, тимчасовий реєстраційний талон на ТОВ «Кортеж».

2. Постанова №014038 від 16.11.2017 винесена за результатами розгляду акту №0063453 від 18.10.2017, яким встановлено порушення наступного змісту: «Надання послуг з регулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлені індивідуальна контрольна книжка водія».

3. Постанова №014037 від 16.11.2017 винесена за результатами розгляду акту №0063514 від 18.10.2017, яким встановлено порушення наступного змісту: «Надання послуг з регулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, перелік яких визначений ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлені індивідуальна контрольна книжка водія, квитково-касовий лист».

4. Постанова №014128 від 23.11.2017 винесена за результатами розгляду акту №0063371, яким встановлено порушення наступного змісту: «Надання послуг з регулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, перелік яких визначений ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлена індивідуальна контрольна книжні водія».

5. Постанова №014129 від 23.11.2017 винесена за результатами розгляду акту №0063370 від 18.10.2017, яким встановлено порушення наступного змісту: «Надання послуг з регулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, перелік яких визначений ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлені схема маршруту, розклад руху, індивідуальна контрольна книжка водія, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, протоколу перевірки технічного стану транспортних засобів».

6. Постанова №014649 від 18.01.2018 винесена за результатами розгляду акту №0063528 від 24.11.2017, яким встановлено порушення наступного змісту: «Надання послуг з регулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, перелік яких визначений ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлена індивідуальна контрольна книжка водія».

7. Постанова №014650 від 18.01.2018 винесена за результатами розгляду акту №0063927 від 24.11.2017, яким встановлено порушення наступного змісту: «Надання послуг з регулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, перелік яких визначений ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлена індивідуальна контрольна книжка водія».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001р., Закону України «Про дорожній рух» №3353-ХІІ від 30.06.1993р., норми Постанови КМУ № 1567 від 08.11.2006 р. «Про Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», норми наказу Міністерства транспорту та зв'язку України №340 від 07.06.2010р. «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001р. (далі - Закон України «Про автомобільний транспорт»), автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Зазначена стаття регламентує наявність відповідних документів (які мають пред'являтися в разі перевірки) для регулярних пасажирських перевезень, для регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для нерегулярних пасажирських перевезень та ін., вказуючи при цьому, які документи мають бути у наявності у водія, пасажира, автомобільного перевізника та ін.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що суд першої інстанції зазначив свою позицію щодо наявності у водія відповідних документів, що пред'являються в разі перевірки, як то схеми маршруту, розкладу руху, полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ін.

Слід взяти до уваги, що перелік документів, зазначених в статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» не є вичерпним, оскільки ця стаття зазначає і про «інші документи, передбачені законодавством України».

Так, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі відповідно до п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, як і інші документи з переліку:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);

Водночас, в силу пункту 1.3, п.1.4 Наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 278 від 07.05.2010р. «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту» (далі - Наказ №278) автомобільний перевізник повинен забезпечити: водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.

Схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред'являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті під час здійснення ними державного контролю та представникам Державної автомобільної інспекції МВС України.

Пунктом 2.1 Наказу № 278 передбачено, що паспорт маршруту включає: схему маршруту, характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автомобільний маршрут (у разі наявності); копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів та інші документи.

Згідно пункту 2.10 Наказу №278 складові паспорта маршруту регулярних перевезень виготовляється в кількості, необхідній для забезпечення організації перевезень, та зберігаються в перевізника. Один примірник паспорта маршруту регулярних перевезень зберігається в організатора перевезень.

Паспорт маршруту регулярних спеціальних перевезень (в частині схеми автобусного маршруту та характеристики маршруту) згідно з п.п.33 п.4 Положення про Державну автомобільну інспекцію МВС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997р. № 341, погоджується відповідним підрозділом Державтоінспекції, зокрема, міського маршруту підрозділом Державтоінспекції міста, а приміського та міського маршруту підрозділом Державтоінспекції області за місцем знаходження перевізника п.2.12 Наказу № 278.

Також, згідно з п.2.13 Наказу № 278 затвердження паспорта діючого автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 1) здійснюється перевізником.

За п.п. 33 ч. 4 Положення про Державну автомобільну інспекцію МВС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997р. № 341 Державтоінспекція відповідно до покладених на неї завдань погоджує маршрути руху пасажирського транспорту, маршрути організованого руху громадян і місце їх збору, які можуть створити перешкоди дорожньому руху.

Водночас і п.3.3 Наказу № 278 паспорт маршруту регулярних спеціальних перевезень після розроблення надається на погодження до відповідних підрозділів Державтоінспекції МВС України, після чого до організатора перевезень на відповідній території.

Підрозділи Державтоінспекції розглядають протягом 30 днів та в цей самий строк погоджують паспорти маршрутів (в частині схеми автобусного маршруту та характеристики маршруту) за умови дотримання вимог безпеки перевезень або надають обґрунтовану письмову відповідь із зазначенням причин відмови у погодженні.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги,, що в силу пункту 34 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997р. перевізник зобов'язаний ознайомити водія з паспортом маршруту та видати водію витяг з нього.

Аналіз наведених норм Наказу № 278 свідчить про те, що паспорт автобусного маршруту повинен містити схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графік режиму відпочинку водіїв, тощо, який повинен бути погоджений підрозділами Державтоінспекції згідно до вимог додатку 1 до п.2.13 Наказу № 278. При цьому, перевізник зобов'язаний видати водієві витяг з паспорту, який повинен містити розклад руху та у разі вимоги пред'являється водієм при перевірці працівникам управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно з п. 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року № 379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2011 року за № 123/18861 ( наказ виданий відповідно до статей 34, 52-1 Закону України "Про дорожній рух" та постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.98 N 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів") - якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.

Абзацом 4 пункту 16 Порядку державної реєстрації/перереєстрації, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388 (далі - Постанова № 1388) зазначено, що для транспортних засобів, які перебувають, зокрема у користуванні фізичних чи юридичних осіб, реєстраційним документом, наявність якого є обов'язковою згідно з вимогами статті 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» - є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Отже зазначені норми Інструкції та Порядку визначають наявність тимчасового реєстраційного талону як обов'язкового.

Також пунктом 16 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним "транспортом, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1001 (далі - Ліцензійні умови) передбачено, що «Ліцензіат зобов'язаний зберігати такі документи: оригінали документів, копії яких подавались органу ліцензування відповідно до вимог Закону (копії свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та тимчасових реєстраційних талонів до них), а також оригінали документів (їх копії), які підтверджують достовірність даних, зазначених у поданих органу ліцензування документах, документи (копії) про внесення плати за видачу ліцензії - протягом строку дії ліцензії.

З приводу відсутності індивідуальної контрольної книжки водія колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що за правилами пунктів 6.1, 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Мінтрансзв'язку України від 07 червня 2010 року № 340 (Положення №340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку. Оскільки транспортний засіб позивача не обладнаний тахографом, то у водія повинна бути індивідуальна контрольна книжка.

Так, судом першої інстанції зазначено, що наявність у водія індивідуальної контрольної книжки протягом робочої зміни прямо законодавством не передбачена та презюмується із її призначення фіксувати робочий час та відпочинок водія.

Крім того, відповідно до статті 18 ЗУ «Про автомобільний транспорт» з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов'язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов'язків і включає організацію перевірок режимів їх праці і відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону і законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Отже питання наявності індивідуальної контрольної книжки водія врегульовано також нормами Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (Положення № 340), затвердженим Наказом Мінтрансзвязку України від 07.06.2010 року № 340 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 р. за №811/18106.

Абзацем 1 пункту 5 Наказу від 07.06.2010 року № 340 зобов'язано Державній службу України з безпеки на транспорті забезпечити здійснення перевірок дотримання режиму праці та відпочинку водіїв, встановлених Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим цим наказом.

Пунктами 1.2 та 1.3 Положення №340 також зазначено, що це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пункт 6.1 Положення №340 зазначає, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно з п. 6.3 Положення № 340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку (додаток 3).

Тобто, враховуючи, що транспортний засіб позивача не обладнаний тахографом, який є контрольним пристроєм, що встановлюється на транспортному засобі для показу та реєстрації інформації про його рух (п. 1.5 Положення), то відповідно обов'язковою є наявність та ведення водієм індивідуальної контрольної книжки.

Саме шляхом перевірки даних тахографа або індивідуально - контрольної книжки водія Державна служба України з безпеки на транспорті реалізує свою контрольну функцію з питання дотримання режимів праці та відпочинку водіїв.

Також відповідно до пункту 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. № 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007р. № 1184) автомобільний перевізник зобов'язаний, зокрема забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів; вживати заходів до забезпечення безпечної, зручної поїздки пасажирів і зберігання та/або доставки багажу згідно з договором перевезення і розкладом руху; організувати проведення контролю технічного та санітарного стану автобусів чи легкових автомобілів перед початком роботи, крім автомобільного самозайнятого перевізника; видавати водіям та іншим працівникам передбачені законом документи; мати документи для здійснення перевезень згідно із законодавством, тощо.

Щодо протоколу перевірки технічного стану. Наявність протоколу перевірки технічного стану у перевізника встановлена нормами законодавства. Пункт 16 Ліцензійних умов вказує, що ліцензіат зобов'язаний зберігати, зокрема документи про проведення перевірки технічного стану та обов'язкового технічного контролю, технічних оглядів та ремонту транспортних засобів, акти виконаних робіт, платіжні документи, а в разі, коли на ліцензіата поширюються вимоги, визначені пунктом 23 цих Ліцензійних умов, - копії протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів - протягом трьох років.

Наявність протоколу перевірки технічного стану визначена ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ (в редакції згідно із Законом №580-VIII від 02.07.2015), відповідно до якої транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті (частина перша).

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.(частина друга).

Відповідно до положень ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137 затверджено Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, відповідно до п. 11-1 якого протокол перевірки технічного стану - документ, що засвідчує позитивні результати проведення обов'язкового технічного контролю транспортного засобу і містить інформацію, необхідну для його ідентифікації.

Щодо поліса обов'язкового особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті, то в силу пункту 4 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 (далі - Положення № 959) - наявність такого документа є обов'язковою. Стосовно відсутності оформлених схем маршруту та розкладу руху, то їх обов'язкова наявність у водіїв автобусів, які здійснюють регулярні пасажирські перевезення, прямо передбачена частиною 2 статті 39 статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». Водночас позивачем не виконано зазначені вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Матеріалами справи підтверджено, що при проведенні посадовими особами відповідача рейдової перевірки 18.10.2017 транспортних засобів, які використовує ТОВ «АТП «КОРТЕЖ», останнім надавались послуги з регулярних перевезень пасажирів на автобусному маршруті без схеми маршруту, розкладу руху, оформленому відповідно до наказу №278, тимчасового реєстраційного талону на право керування транспортним засобом, індивідуальної контрольної книжки водія, квитково-касового листа, поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, протоколу технічного стану транспортного засобу.

Статтею 53 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Так, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.39, 48 цього Закону у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян (абз.3 ч.1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт»).

Оскільки перевізником - ТОВ «АТП «КОРТЕЖ» було допущено порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" в частині надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні санкції, оскільки це відповідає приписам Закону України "Про автомобільний транспорт".

Щодо аргументів позивача відносно пункту 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, на який посилається позивач як на перевищення відповідачем своїх повноважень, то зазначений пункт надає відповідачу повноваження під час проведення рейдової перевірки перевіряти, зокрема, наявність визначених статтями 39, 48 Закону документів, на підставі яких здійснюється перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, інших нормативно правових актів.

Зазначене спростовує аргументи позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо перевищення повноважень відповідачем при здійсненні рейдової перевірки.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити норму статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, вказаною нормою визначені документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Зокрема, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Позивач зазначає, що стаття 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» не встановлює, що індивідуальна контрольна книжка водія, тимчасовий реєстраційний талон, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу є обов'язковими документами, які пред'являються відповідним особам, які уповноважені здійснювати контроль.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з такою позицією, виходячи з того, що перелік документів, зазначених у вказаній статті не є вичерпним. Так, вказана стаття зазначає і про «інші документи, передбачені законодавством України».

Щодо реєстраційних документів та транспортний засіб, то пряма вимога щодо їх наявності у водія міститься у статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»:

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Суд першої інстанції в своєму рішенні послався на п. 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року № 379 (Інструкція № 379) та на пункт 16 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним "транспортом, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1001, зазначаючи обґрунтування своєї позиції та необхідність надання інших документів, передбачених законодавством України.

Колегія суддів апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що пори те, що наведені вище положення п. 6.3 Інструкції та Порядку №1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто як вважає позивач не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України «Про автомобільний транспорт». Тому з огляду на наведене правове регулювання та в аспекті спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність постанов відповідача.

Отже, індивідуальна контрольна книжка водія, тимчасовий реєстраційний талон, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, схема маршруту, розклад руху, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - є обов'язковими документами, що пред'являються відповідним особам, які уповноважені здійснювати контроль.

Інші аргументи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції дослідив та зробив висновок, що вони не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Водночас колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги Постанову Верховної Суду від 20 грудня 2018 року (справа №804/8740/16), згідно якої висловлена правова позиція щодо обов'язкових документів, що пред'являються відповідним особам, які уповноважені здійснювати контроль в силу статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "Кортеж" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.04.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 16.01.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 16.01.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 21.01.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов