Справа № 360/4377/18
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4377/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в Попаснянському районі), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо блокування та невиплати ОСОБА_1 пенсії з вересня 2018 року;

- зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та сплатити заборгованість за період, починаючи з вересня 2018 року;

- допустити до негайного виконання постанову суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць;

- зобов'язати відповідача у встановлений судом строк подати до суду звіт про виконання судового рішення.

До липня 2014 року позивач перебувала на обліку у Краснолуцькому УПФУ Луганської області. З липня 2014 року була вимушена стати на облік до УПФУ в м. Слов'янську, 27.04.2016 переїхала до м. Лисичанськ та стала на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово неконтрольованої території Луганської області. 29.05.2017 позивач знялася з обліку Лисичанського УТСЗН як ВПО у зв'язку з тим, що прописалася у смт. Вовчоярівка Попаснянського району та стала жителем контрольованої території, та стала на облік в УПФУ в Попаснянському районі. У вересні 2018 року з невідомих причин не отримала пенсію.

01.10.2018 позивачем направлено заяву до УПФУ в Попаснянському районі з вимогою пояснити причину блокування пенсії, 11.10.2018 отримала відповідь № 101/Щ-14, в якому з посиланням на п.12 Порядку № 365 відповідач пропонує звернутись до УПТСЗН в Попаснянському районі для отримання довідки про взяття на облік ВПО, або можливе поновлення виплати пенсії за умови наявності в управлінні паперової пенсійної справи.

З посиланням на норми Конституції України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішення ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України», позивач просила суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 22.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк.спр. 1-2).

21.01.2019 за вх.№ 3461/2019 надійшов відзив на позовну заяву (арк.спр. 21-23), в якому відповідач не визнає позовні вимоги з огляду на таке.

29.05.2017 позивач звернулася до УПФУ в Попаснянському районі з заявою про взяття на облік, в якій зазначено, що раніше позивач проживала в м. Лисичанську Луганської області. До заяви, крім іншого, була додана копія паспорта громадянина України ОСОБА_1, згідно з якою місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.

20.06.2017 відповідачем направлено запит пенсійної (особової) справи до попереднього місця перебування позивача - УПФУ в м. Лисичанську Луганської області, і 29.06.2017 на адресу управління надійшов макет пенсійної справи позиваач.

За даними макету пенсійної справи, відповідно до заяви від 28.04.2016, копії паспорта та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пенсію в УПФУ в м. Лисичанську позивач отримувала як внутрішньо переміщена особа.

З 01.04.2017 позивача взято на облік до УПФУ в Попаснянському районі.

З посиланням на статтю 44 Закону № 1058, положення Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 509, постанови КМУ від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальний виплат внутрішньо переміщеним особам», відповідач зазначив, що для виплати пенсії особам, які не зареєструвались у встановленому для внутрішньо переміщених осіб порядку, та пенсійні справи яких знаходяться на тимчасово непідконтрольній території, рішення на законодавчому рівні не приймались.

Листом ПФУ від 02.04.2015 № т21854/02-20 та листом ГУ ПФУ в Луганській області від 14.06.2017 № 6856/02-03 було повідомлено про узгоджену з Міністерством соціальної політики України позицію щодо підстав для виплати пенсій особам, місце проживання (реєстрація в паспорті або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування) яких є підконтрольна українській владі територія, в той час, як пенсійні справи таких осіб знаходяться в окремих районах Луганської та Донецької областей.

Зокрема, однією з підстав для переведення пенсійної виплати, чи поновлення за даними електронних пенсійних справ до періоду, коли буде можливо запросити пенсійні справи, є письмова відмова відповідно структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи згідно із пунктом 8 Порядку № 509.

Місцем реєстрації позивача в паспорті є підконтрольна українській владі територія, а паперова пенсійна справа та довідка про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи у відповідача відсутні. Позивач була взята на облік та одержувала пенсію в УПФУ в Попаснянському районі за макетом пенсійної справи та за електронною пенсійною справою, оскільки паперова справа перебуває в УПФУ в м. Красний Луч Луганської області. Наявність реєстрації місця проживання не позбавляє позивача статусу внутрішньо переміщеної особи.

Пенсія позивачу виплачувалась по 31.08.2018, розмір пенсії за серпень 2018 року - 3840,35 грн, з заявою про поновлення виплати пенсії позивач не зверталась.

Також з посиланням на рішення ЄСПЛ у справі «Валентина Ніканорівна Великода про України» відповідач зазначив, що покладення на майбутнє зобов'язань діючим законодавством не передбачено.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, з 29.05.2017 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, що підтверджується копіями паспорту (арк.спр. 10), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк.спр. 11).

Позивач є пенсіонером, якій пенсія по втраті годувальника призначена з 12.01.2005 довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення НОМЕР_2 (арк. спр. 11).

28.04.2016 позивач звернулася до УПФУ в м. Лисичанську з заявами про взяття на облік пенсійної справи з УПФУ в м. Слов'янську та про перерахування належних сум на поточний рахунок, відкритий в ЛОУ АТ «Ощадбанк» (арк.спр. 36, 36 зв.), надавши довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.04.2016 № 924021455 (арк.спр. 37).

Розпорядженням УПФУ в м. Лисичанську Луганської області від 21.06.2016 № 8015 пенсійну справу ОСОБА_1 взято на облік та призначено пенсію по втраті годувальника з 01.03.2016 (арк.спр. 35).

Рішенням УПтаСЗН Лисичанської міської ради від 30.05.2017 № 1246 скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.04.2016 № 924021455 на підставі підпункту 1 пункту 1 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (арк.спр. 12).

29.05.2017 позивач звернулася до УПФУ в Попаснянському районі Луганської області з заявою про запит її пенсійної справи з УПФУ в м. Лисичанську, зазначивши місце проживання (прописка з паспорту) - вул. Виноградна, 15, смт. Вовчоярівка, Попаснянського району, Луганської області (арк.спр. 38 зв.).

Супровідним листом від 27.06.2017 № 2135/02-44 управлінням ПФУ в м. Лисичанську на запит відповідача від 20.06.2017 № 10767/06 направлено пенсійну справу ОСОБА_1 та атестат, в якому зазначено, що пенсію отримано по 31.03.2017 (арк.спр. 37 зв., 38).

Розпорядженням УПФУ в Попаснянському районі Луганської області від 06.07.2017 № 7680 ОСОБА_1 взято на облік та призначено пенсію по втраті годувальника з 01.04.2017 (арк.спр. 38 зв.).

Згідно із довідкою відповідача від 11.01.2019 № 292/02 ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в Попаснянському районі з 01.04.2017 по теперішній час, пенсію призупинено з 01.09.2018, із заявою про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 до управління не зверталася. Розмір пенсії станом на 01.08.2018 складав 3840,35 грн (арк.спр. 25).

Відповідачем визнається, що з 01.09.2018 позивачу припинено пенсійні виплати, проте не надано відповідного рішення суб'єкта владних повноважень, з якого вбачались би підстави для такого припинення. З наданих представником відповідача документів, судом встановлено, що управлінням ПФУ в Попаснянському районі будь-якого рішення щодо припинення виплати позивачу пенсії не приймалося.

Листом від 11.10.2018 № 101/Щ-14 відповідачем надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 01.10.2018, в якій зазначено, зокрема, що наявність реєстрації місця проживання в паспорті за адресою: вул. Виноградна, буд. 15, смт. Вовчоярівка, Попаснянський район, Луганської області, не позбавляє ОСОБА_1 статусу внутрішньо переміщеної особи, тому підстави для виплати пенсії за електронною пенсійною справою як особі, що зареєструвалась за паспортом на підконтрольній українській владі території відсутні. Розяснено необхідність звернення до управління та надання паперової пенсійної справи, а у разі неможливості її надати - виплата пенсії буде здійснюватися згідно із постановою КМУ віл 08.06.2016 № 365 (арк.спр. 13-14).

Відсутність в позивача діючої довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи не є спірним питанням у даній справі, визнається сторонами.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), зокрема, у стаття 1 і 8 відповідно.

Зазначеними нормами Законів визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом № 1788-XII. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом № 1058-IV пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що зазначений у частині першій статті 49 Закону № 1058-IV перелік підстав для припинення виплати пенсії є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

З матеріалів справи слідує, що позивач після реєстрації свого місця проживання у смт. Вовчоярівка Попаснянського району Луганської області звернулася до відповідача із заявою про взяття її пенсійної справи на облік та поновлення виплати пенсії на загальних підставах. На підтвердження реєстрації місця свого проживання позивачем до заяви додано копію паспорта громадянина України.

Вищеописаними матеріалами справи підтверджено, що відповідачем взято позивача на облік та відновлено виплату їй пенсії по втраті годувальника. Разом з тим, починаючи з вересня 2018 року, відповідачем без прийняття будь-якого рішення та за відсутності підстав, визначених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, припинено виплату позивачу пенсії, що є порушенням вимог частини першої статті 49 Закону № 1058-IV.

Твердження відповідача про наявність інших підстав для припинення виплати пенсії, які визначені постановами Кабінету Міністрів України, та необхідність їх застосування у спірних правовідносинах, суд вважає безпідставними та відхиляє, оскільки застосування вимог статті 49 Закону № 1058-IV є пріоритетним порівняно з нормами постанов Кабінету Міністрів України.

Зазначену правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 233/4008/17 (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 71911192).

З листа відповідача судом встановлено, що підставою для припинення виплати пенсії стала відсутність у позивача довідки внутрішньо переміщеної особи, що, на думку суду, є безпідставним, оскільки жодною нормою Закону № 1058-IV не передбачено, що для виплати пенсії на загальних підставах необхідно надавати довідку внутрішньо переміщеної особи.

Також суд вважає, що відповідач вимагає від позивача надання довідки, яка за приписами чинного законодавства не може бути їй видана. Відповідно, така вимога відповідача є безпідставною.

Суд також зауважує, що до спірних правовідносин не застосовується законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного страхування, зокрема, Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365, Порядок оформлення пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637, оскільки позивач не є внутрішньо переміщеною особою.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, починаючи з вересня 2018 року, протиправно припинено виплату позивачу пенсії по втраті годувальника.

Відповідно, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу з 01.09.2018 раніше призначеної пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Оскільки судом встановлено, що невиплата пенсії відповідачем позивачу з 01 вересня 2018 року є протиправною, тому слід зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу без обмеження будь-яким строком, тобто з 01 вересня 2018 року.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що обов'язок відповідача поновити за судовим рішенням виплату позивачу пенсії за віком з 01 вересня 2018 року охоплює й обов'язок відповідача виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії, що утворилася з 01 вересня 2018 року та не потребує додаткового зобов'язання за судовим рішенням.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Що стосується зави про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб'єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб.

За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн (арк.спр. 3).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (місцезнаходження: 93300, Луганська область, м. Попасна, вул. Шкільна, 2, код за ) про дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2018 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника з 01 вересня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати ОСОБА_1 за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська