Справа № 296/11552/18
Суддя: Маслак В. П.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2019 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Маслак В.П. при секретарі судових засідань Тузенко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови та визнання дій працівника поліції незаконними,, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018р. ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив :

- визнати протиправними дії поліцейського роти №3 управління патрульної поліції у Вінницькій області Швеця Л.О. щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності;

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ВР №112585, винесену 16.06.2018р. інспектором поліції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП;

- провадження у справі закрити;

- винести ухвалу про зобов'язання Богунський відділ ДВС м.Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області видалити інформацію стосовно ОСОБА_2 із Єдиного реєстру боржників до моменту вирішення справи судом.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 вказує, що 16.06.2018р. поліцейським роти №3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР №112585, про притягнення його адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. На думку позивача, постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною. Поліцейський не навів та не надав ОСОБА_2 жодних належних доказів, які б підтверджували наявність вини у його діях. Всі пояснення позивача були проігноровані. Оскаржена постанова не відповідає вимогам ст.286 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення не встановлені та не підтверджені допустимими та належними доказами.

Позивач в судове засідання не з'явився, в заяві від 16.01.2019р. просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, позовні вимоги - задовольнити.

Відповідач в засідання суду не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що поліцейським роти №3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області 16.06.2018 року було винесено постанову серії ВР № 112585 про накладення адміністративного стягнення на позивача у виді штрафу в розмірі 255 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП, а саме за порушення п.2.2 Правил Дорожнього руху "Проїзд без зупинки заборонений".

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.2 розділу 33 ПДР України дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп - лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком.

Статтею 122 ч.1 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч.2 ст.33 КУпАП).

Згідно з ч.1, 2 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Неприпустимим є спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Між тим, на думку суду, жодним доказом наявність адміністративного правопорушення в діях позивача встановлена не була.

Відповідно положень ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху.

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності.

Суд зауважує, що відповідачем в передбаченому законом порядку не доведено порушення позивачем п.2.2 Правил дорожнього руху "Проїзд без зупинки заборонений".

Відповідач не надав суду жодних заперечень в обсязі заявлених вимог позову, та не навів жодних переконливих доказів про відповідність постанови про накладення адмінстягнення на позивача, що є його обов'язком відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України. Суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому позов в частині визнання дій поліцейського протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ВР №112585 та закриття провадження у справі є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Приписами ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на те, що винесення ухвали про зобов'язання Богунський відділ ДВС м.Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області видалити інформацію стосовно ОСОБА_2 із Єдиного реєстру боржників до моменту вирішення справи судом не відноситься до компетенції місцевого загального суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, в задоволенні даної вимоги позивача слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 71, 86, 128, 158-163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії поліцейського роти №3 управління патрульної поліції у Вінницькій області Швеця Л.О. щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №112585 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Корольовський районний суд міста Житомира до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. П. Маслак