Справа № 486/259/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа №486/259/15-а

адміністративне провадження №К/9901/10083/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мороз Л.Л.,

суддів:Гімона М.М., Кравчука В.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 486/259/15-а

за позовом ОСОБА_3 до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області (далі - Міськрада), третя особа - ОСОБА_4, про визнання противоправними дії та бездіяльності, визнання противоправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_4

на постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2015 року, ухвалену у складі головуючого судді Кологривої Т.М. та

ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Турецької І.О., суддів Стас Л.В., Косцової І.П., -

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Юноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (т.2, а.с. 46-52), просила:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не розгляду її заяви про орендні відносини частки приміщення АДРЕСА_1 в 15-ти денний термін;

- визнати незаконними дії щодо недопущення її заяви про надання в оренду приміщення до розгляду на засіданні конкурсної комісії;

- визнати протиправними дії щодо розгляду заяви ОСОБА_4 про надання їй в оренду частки вказаного приміщення;

- визнати протиправним та скасувати рішення конкурсної комісії, викладене в протоколі №1 по наданню в оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Южноукраїнська Миколаївської області від 03 лютого 2015 року з оренди частки приміщення комунальної власності, розташованого за вказаною адресою, кімнати № 3, 4, 5 площею 42,2 кв.м;

- зобов'язати прийняти рішення за результатом розгляду заяви щодо розширення орендної площі за рахунок спірного приміщення та надати дозвіл на укладення додаткової угоди до договору оренди від 01 листопада 2013 року № 779/13.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем порушено вимоги статті 9 Закону України від 10 квітня 1992 року № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон № 2269-XII) та Положення про надання в оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Южноукраїнська, затвердженого рішенням Южноукраїнської міської ради від 14 липня 2011 року за №266 (далі - Положення № 266), що виразилося у недотриманні порядку розгляду заяв для передачі комунального майна в оренду.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 лютого 2015 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову:

- зупинено виконання рішення конкурсної комісії Міськради по наданню в оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Южноукраїнська Миколаївської області від 03 лютого 2015 року з оренди приміщення комунальної власності, розташованого по АДРЕСА_1, площею 42,2 кв.м;

- заборонено вчиняти дії, направлені на виконання процедури укладення договору оренди та укладення договору оренди приміщення комунальної власності, розташованого по АДРЕСА_1, площею 42,2 кв.м. між КП «ЖЕО» та ОСОБА_4

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 березня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_3 про відвід судді Падалка В.О., відведено вказаного суддю. А також передано справу на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області, у зв'язку із неможливістю утворити новий склад суду для розгляду.

Арбузинський районний суд Миколаївської області постановою від 22 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року, частково задовольнив позовні вимоги:

- визнав противоправною бездіяльність Міськради щодо нерозгляду заяви ОСОБА_3 щодо укладення договору оренди приміщення АДРЕСА_1 у 15-денний строк;

- визнав противоправними дії Міськради щодо недопуску заяви ОСОБА_3 до розгляду на засіданні конкурсної комісії;

- визнати незаконним рішення конкурсної комісії, викладене в протоколі № 1, по наданню в оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Южноукраїнська Миколаївської області від 03 лютого 2015 року з оренди приміщення комунальної власності, розташованого по АДРЕСА_1 площею 42.2 кв.м та скасувати його. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що Міськрадою був порушений порядок розгляду заяви ОСОБА_3, передбачений статтею 9 Закону № 2269-XII та пункту 7.3 Положення № 266, що призвело до порушення права ОСОБА_3 брати участь у конкурсі, а як наслідок і до позбавлення права на оренду спірного майна.

11 січня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення в цій частині - про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій - залишити без змін.

Окрім цього, просить скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 лютого 2015 року у цій справі.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що заява позивача повинна була бути розглянута у 15-денний строк, оскільки така заява розглядалась відповідними структурним підрозділом відповідача, проводилась перевірка, а після її завершення готувалась відповідь, яку позивач отримав, тому не має підстав визнавати протиправною бездіяльність Міськради, оскільки її не було.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 09 лютого 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що відповідно до умов договору від 01 листопада 2013 року № 779/13, укладеного між комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційне об'єднання» та позивачем, остання є орендарем приміщення АДРЕСА_1.

На інші кімнати в цьому приміщенні, площею 42,2 кв.м. був укладений договір оренди з адвокатом Гайдаренко В.В.

Як вбачається з копії технічного паспорту приміщення АДРЕСА_1 та експлікації даного приміщення (т.1 а.с.165, 170 -171) воно має єдиний вхід, єдину систему водо - тепло - енергопостачання.

Зазначене приміщення складається: з приміщення кабінету №3, приміщень без вікон та вентиляції за №№5,6,7, туалету №4, приміщення коридору за №№1,2.

Договір оренди позивача укладений саме на приміщення за №6, в якому відсутні вікна та вентиляція.

19 грудня 2014 року адвокат Гайдаренко В.В. звернулася до міського голови м. Южноукраїнська з заявою, в якій просила достроково розірвати договір оренди приміщення з 01 січня 2015 року.

Із метою отримати в оренду приміщення, які звільняються, позивач цього ж дня звернулася з заявою до міського голови м. Южноукраїнська в якій зазначила, що у зв'язку з відмовою адвоката Гайдаренко В.В. від оренди двох кімнат приміщення АДРЕСА_1 та з урахуванням того, що вона орендує одну кімнату цього ж приміщення укласти з нею договір оренди всього приміщення для здійснення адвокатської діяльності.

19 грудня 2014 року заява позивача надійшла до міської ради, а 17 січня 2015 року листом за підписом першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, тимчасово виконуючого повноваження міського голови Л.О. Грабовенко її повідомлено, що на момент подачі заяви про надання в оренду приміщення АДРЕСА_1, даний об'єкт не було включено до переліку вільного майна комунальної власності територіальної громади, яке може бути передано в оренду.

Тому, у разі якщо позивач має намір використовувати дане приміщення на правах оренди, її необхідно після розміщення на офіційному сайті м. Южноукраїнська оголошення про вільне майно, яке може бути передано в оренду повторно звернутися з заявою.

Зазначений лист позивач отримала 04 лютого 2015 року.

Водночас, як свідчать матеріали справи, 31 грудня 2014 року Гайдаренко В.В. передала орендоване нею приміщення КП «ЖЕО», про що свідчить акт, укладений між ними (т.1 а.с.81).

16 січня 2015 року за вих. № 134 КП «ЖЕО» повідомило начальника управління економічного розвитку про наявність вивільнених приміщень по АДРЕСА_1 станом на 01 січня 2015 року.

Вказане повідомлення надійшло до Міськради 16 січня 2015 року, про що свідчать візи на його копії.

19 січня 2015 року Міськрада розпочала проводити процедуру передачі приміщення в оренду, зокрема о 16 годині 48 хвилин на офіційному сайті м. Южноукраїнська було опубліковано оновлений перелік вільних приміщень, індивідуально визначеного майна комунальної власності територіальної громади міста, які можуть бути передані в оренду суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності, в т.ч. і приміщення АДРЕСА_1 площею 42.2 кв.м.

Після публікації оголошення до міськради звернулася адвокат ОСОБА_4 з заявою про надання в оренду приміщення АДРЕСА_1 для здійснення адвокатської діяльності (т.1 а.с.83).

Із службової записки начальника управління економічного розвитку І.В. Петрика (т.1 а.с.93) від 19 січня 2015 року вбачається, що останньою на ім'я виконуючого повноваження міського голови Грабовенко Л.О. направлено прохання про публікацію на сайті м. Южноукраїнська 19 січня 2015 року оголошення про намір щодо передачі в оренду нерухомого майна.

19 січня 2015 року о 17 годині 07 хвилин на офіційному сайті м. Южноукраїнська було опубліковано оголошення про намір передачі в оренду приміщення АДРЕСА_1.

Останнім днем прийняття заяв зазначено 31 січня 2015 року та вказано, що при поданні повторної заяви необхідно зазначати про згоду на відшкодування витрат на здійснення оцінки майна.

Також суди встановили, що після прийняття заяви від ОСОБА_4 про надання в оренду приміщення, публікації оголошення про намір передачі в оренду приміщення, з'явилися на сайті м. Южноукраїнська за 19 хвилин.

20 січня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до відповідача з повторною заявою про надання в оренду приміщення, в якій підтвердила згоду на відшкодування витрат на здійснення оцінки майна об'єкта оренди.

Витяг з протоколу засідання конкурсної комісії про надання в оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Южноукраїнська від 03 лютого 2015 року свідчить про те, що вільне приміщення комунальної власності, АДРЕСА_1 вирішено передати адвокату ОСОБА_4 (а.с.11).

Також суди встановили, що позивачу стало відомо про проведення конкурсної комісії 03 лютого 2015 року у цей же день після її проведення.

Лист від 17 січня 2015 року позивач отримала 04 лютого 2015 року.

При цьому, суди встановили, що 03 лютого 2015 року позивач повторно звернулась до міського голови із з заявою, в якій зазначила, що відповідь на заяву, подану 19 грудня 2014 року, вона не отримала, прохала розглянути її заяву, підтвердила свої наміри щодо оренди приміщення.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення рішень судами першої та апеляційної інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності.

Згідно із частиною п'ятою статті 60 Закону № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визнання в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, врегульовані Законом № 2269-XII.

Отже у даних правовідносинах, Міськрада виступає як власник майна, навколо якого виник спір.

У цій справі предметом спору є дії та рішення Міськради щодо договірних відносин, що виникають між власником цього майна, орендарем та особою, яка має намір отримати в оренду майно комунальної власності, зокрема, порядку укладення договору оренди комунального майна.

Отже, спірними у цій справі є правовідносини, які не пов'язані зі здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, а стосуються порядку передачі майна в оренду, тобто договірних відносин, що, на думку колегії суддів, виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Також колегія суддів, вважає необхідним додати, що до суду касаційного суду Міькрадою надано рішення від 23 лютого 2017 року № 524 «Про надання згоди на обмін нежитлового приміщення, яке знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Южноукраїнська на житлове приміщення, яке належить на праві приватної власності громадянці міста Южноукраїнська», яким, зокрема, надано згоду позивачці на обмін її приватної власності - житлового приміщення на все нежитлове приміщення, навколо частин якого виник спір у цій справі, що свідчить про те, що між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

При цьому за змістом абзацу другого цієї ж процесуальної норми порушення правил юрисдикції адміністративних судів є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій із закриттям провадження у справі.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 344, 349, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 вересня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі № 486/259/15-а за позовом ОСОБА_3 до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання противоправними дії та бездіяльності, визнання противоправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

В.М. Кравчук,

Судді Верховного Суду