Справа № 810/3027/17
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3027/17 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Сорочка Є. О., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача Бойко Г. Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_5 до Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправними дій щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що об'єктом спору є квартира, придбана батьками позивача під час перебування у шлюбі. Предметом спору є зняття 15.09.2015 р. позивача з реєстрації місця проживання у цій квартирі у зв'язку з відчуженням її батьком 04.09.2015 р. Вважає, що рішення суду є єдиною підставою для зняття з реєстрації.

В обгрунтування правомірності своєї позиції апелянт посилається на практику Верховного Суду.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 22.01.2019 р. за вх № 2462, в якому відповідач зазначає, що положення ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV з 05.08.2012 р. зазнали змін. З вказаної дати відчуження житла є підставою для зняття особи з реєстрації місмця проживання.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 24.01.2019 р. відповідача замінено правонаступником: Деснянським районним відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення суду - скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 була зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що належала на праві приватної власності батьку позивача, та в подальшому була відчужена. На момент виникнення спірних правовідносин позивач у спірній квартирі не проживала.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.09.2015 року власником квартири став ОСОБА_6, який звернувся до Деснянського районного відділу ДМС України у м. Києві з заявою про зняття з місця реєстрації ОСОБА_5

15.09.2015 р. Деснянський районний відділ ДМС України у м. Києві вчинив дії щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1382) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

- заяви особи або її законного представника;

- судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

- свідоцтва про смерть;

- паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

- інших документів, які свідчать про припинення:

- підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

- підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

- підстав на право користування житловим приміщенням.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відчуження квартири власником є підставою для застосування положень вказаної норми в частині втрати позивачем права користування житловим приміщенням, а документом, що свідчить про таке припинення, є договір купівлі-продажу квартири.

Натомість, судом першої інстанції не було враховано, що позивач не є ані власником квартири, ані її відчужувачем.

Колегія суддів зауважує, що відчуження квартири попереднім власником не обов'язково засвідчує факт припинення користування цією квартирою тими особами, яким право користування було надано колишнім власником.

Так, наприклад, Главою 47 ЦК України врегульовані підстави для заміни сторін у зобов'язанні.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Тобто перехід права власності на об'єкт нерухомості не є безумовною підставою для втрати права користування третіми особами, та для таких осіб припинення права користування має бути встановлено відповідним рішенням суду у розумінні положень ст. 7 Закону № 1382.

Вказане також підтверджується наступним.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Також, за змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З огляду на вказані норми права, що регулюють також спірні правовідносини (перехід права власності на підставі договору купівлі-продажу у період дії однакових редакцій норм права), Верховний Суд у справі № 820/6316/15 (постанова від 21.03.2018 р.) прийшов до висновку, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Суд касаційної інстанції зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зауважує, що відступити від правових позицій, викладених в постановах ВС/ВСУ, можна виключно на етапі розгляду справи в суді касаційної інстанції шляхом її передачі на розгляд палати, об'єднаної палати чи Великої палати ВС, оскільки це регламентовано ст. 346 КАС України.

Суд першої інстанції при вирішенні справи положень чинного процесуального законодавства не врахував, та не взяв до уваги, що не наділений повноваженнями при казуальному тлумаченні норм права не враховувати правові позиції Верховного Суду, яким здійснено офіційне тлумачення тих самих правових норм.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом приймаються в якості належних.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 139 КАС України розподілу підлягають судові витрати.

Так позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 640, 00 грн. за одну позовну вимогу, що включала похідну від неї (а. с. 32). В подальшому, похідна позовна вимога була залишена без розгляду ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.11.2017 р. (а. с. 57 - 58), що на розмір судового збору впливу не мало.

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено 960, 00 грн. (а. с. 164).

Відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1600, 00 грн.

Зважаючи на те, що відповідач є структурним підрозділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, витрат підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань управління.

Керуючись ст. ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати протиправними дії Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_2) з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (, місцезнаходження: 02152, місто Київ, вулиця Березняківська, 4-а) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600, 00 гривень (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя Є. О. Сорочко
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 24.01.2019 року)