Справа № 400/163/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

24 січня 2019 р. № 400/163/19
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Устинов І. А., ознайомившись з

адміністративним позовом: ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:Державної установи Вознесенська виправна колонія № 72, вул. Жовтневої Революції, 300, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500

про:визнання протиправною та скасування постанови від14.09.2018 № 72,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Державної установи Вознесенська виправна колонія № 72 (далі - відповідач) з вимогою про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від14.09.2018 про накладеня дисциплінарного стягнення на засудженого ОСОБА_1 у вигляді "Догани".

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Виходячи зі змісту позовної заяви, предметом спору є рішення (постанова) начальника Державної установи Вознесенська виправна колонія № 72 від 14.09.2018 року, яке застосовано до позивача при відбуванні ним покарання.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

При цьому, ч.7 ст. 135 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.

Відповідно до п.13-1 ч. 1 ст. 537 Кримінально-процесуального кодексу України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, як, зокрема про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Приписами ч. 9 ст. 539 Кримінально-процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини першої статті 539 Кримінально-процесуального кодексу України клопотання (подання) про вирішення питання, пов'язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 131, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З системного аналізу вищевикладених норм суд дійшов до висновку, що спірні правовідносини (оскарження постанов про накладення стягнення на засудженого) вирішуються місцевим загальним судом в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, суд вважає за необхідне заначити таке.

Виходячи з позовної заяви та доданих до неї маиеріалів, ОСОБА_1 є громадянином Республіки Молдова та засуджений 13.02.2013р. вироком Центрального районного суду м.Миколаєва за ч.5 ст.186 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відбуваючи покарання у Вознесенській ВК № 72.

В позовній заяві, підписаній від імені позивача ОСОБА_1, зазначено, що позивач не розуміє української мови, при цьому адміністративний позов складений українською мовою. Також, враховуючи вимоги статтей 160, 161 КАС України позивачем до позовної заяви не надано копії паспорта або ідентифікаційного коду (за його наявності), не вказано коду ЄДРПОУ відповідача, не зазначено власного письмового підтвердження позивача закріпленого пунктом 11 ст.160 КАС України. Позовна заява містить реквізити адвоката позивача - ОСОБА_3, але до позову не надано жодного документу на підтвердження повноважень такого адвоката. У відповідності до ч.1 ст. 161 КАС України позивачем не надано до позовної заяви - копії позовної заяви з додатками для відповідача.

Крім того, в пункті першому позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд задовольнити повністю позов про визнання протиправними та скасування постанов від 14.09.2018р. та від 19.03.2018р. про накладення дисциплінарного стягнення, а в пункті другому - просить лише визнати протиправною та скасувати постанову від 14.09.2018р. При цьому, в тексті позову, позивач зазначає про пропущений ним строк звернення до суду, а поважних причин цього не вказує та не надає до позову заяви про поновлення пропущеного строку, як того вимагає ч.6 ст.161 КАС України.

Отже, позовні вимоги для суду є незрозумілими, а сама позовна заява не відповідає вимогам КАС України.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись статтями 20, 170, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати особі, яка подала позовну заяву разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень КАС України.

Суддя І. А. Устинов