Справа № 803/552/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3156/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С.М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представників апелянта Назарчук А.Г., Васінович В.П.,

представника відповідача Виш А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Відділу по управлінню майном комунальної власності виконавчого комітету Ковельської міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Денисюк Р.С., о 14 год. 19 хв. у м. Луцьк, повний текст рішення складено 10 жовтня 2018 року) у справі № 803/552/17 за адміністративним позовом Відділу по управлінню майном комунальної власності виконавчого комітету Ковельської міської ради до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.02.2017 № ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.02.2017 № .

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що контролюючим органом за результатами камеральної перевірки безпідставно встановлені розбіжності між даними Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН) та даними декларації з ПДВ станом на жовтень 2016 року, яка становить 19348, 58 грн., оскільки відповідачем при проведенні відповідної перевірки не було встановлено факту того, що за жовтень 2016 року в ЄРПН 13.10.2016 була зареєстрована податкова накладна (далі - ПН) від 03.10.2016 № 23, в якій помилково сума коштів (обсяг постачання, сума ПДВ) встановлена нульовим числом. На виправлення такої помилки 24.11.2016 відділом зареєстрована ПН від 03.10.2016 № 159. Крім того, для приведення податкової звітності до вимог чинного законодавства позивачем 31.10.2016 було проведено нарахування орендної плати за жовтень 2016 року, а 04.11.2016 в ЄРПН зареєстровано податкові накладні, що згідно даними системи електронного адміністрування ПДВ за жовтень 2016 року Відділом виписано та зареєстровано податкові накладні на суму 2138339, 52 грн., в тому числі ПДВ - 356389, 97 грн., а відтак, сума зареєстрованих ПН за жовтень 2016 року відповідає сумі перерахованій позивачем з поточного рахунка на електронний рахунок та фактично сплаченій до бюджету. Також позивач додатково зазначає, що у податкового органу були відсутні правові підстави для проведення перевірки, оскільки в 2015 та 2016 роках на проведення перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік, накладено мораторій.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.06.2018 скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02.06.2017, якою позовні вимоги Відділу по управлінню майном комунальної власності виконавчого комітету Ковельської міської ради задоволено повністю та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суд від 29.08.2017 у даній справі, а справу направлено на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що не зважаючи на приписи податкового законодавства щодо коригування, позивачем уточнення задекларованих показників в декларації з ПДВ за жовтень 2016 року не подавались, що не заперечив представник позивача в судовому засіданні, з огляду на що податковим органом правомірно встановлено заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 19349, 00 грн. Отже, актом камеральної перевірки було зафіксоване порушення податкового законодавства позивачем, яке не було ним спростовано в ході судового розгляду справи. А тому у контролюючого органу, були всі підстави для винесення податкового повідомлення - рішення.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні передчасно прийшов до хибного висновку, що нібито запровадженні Законом України № 71 - VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» обмеження не стосуються камеральних перевірок, які є функцією здійснення повноважень контролюючим органом. Крім цього покликаються на те, що законодавець чітко встановив перелік рішень, які можуть бути прийнятті за результатом розгляду скарги, проте в порушення Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 916 від 21.10.2015, а саме п. 2 розділу ІХ Порядку, за результатом розгляду скарги позивача від 13.01.2017 Головне управління ДФС у Волинській області прийняло протиправне рішення, яке не передбачено результатами розгляду скарги, де скаргу від 13.01.2017 залишено без розгляду. Також звертають увагу, що всупереч положенням Податкового кодексу України 16.02.2017 відповідач на підставі акту перевірки Ковельської ОДПІ від 19.12.2016 № 1404/03-06-12-01-23254967 винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення, проте ця перевірка Головним управлінням ДФС у Волинській області не проводилась за відсутності передбачених процесуальних на те підстав взято акт перевірки Ковельської ОДПІ за результатом якого вже відкликано аналогічне податкове повідомлення - рішення Ковельської ОДПІ від 05.01.2017 № , тобто тим органом яким і проводилась вказана перевірка.

Представники апелянта в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та надали пояснення, просять апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 19.12.2016 Ковельською ОДПІ ГУ ДФС проведено камеральну перевірку податкової звітності з ПДВ за жовтень 2016 року Відділу по УМКВ, за результатами якої складено акт про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з ПДВ від 19.12.2016 №1404/03-06-12-01/23254967 (далі - Акт).

Відповідно до акту перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем п. 187.1 ст. 187, п. 201.1, 201.7, 201.10, 201.14 та 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України, тобто Відділом по УМКВ в декларації з ПДВ за жовтень 2016 року занижено податкові зобов'язання з ПДВ на суму 19349, 00 грн. та, відповідно, занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у цій сумі. Крім того, встановлено порушення «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289), що полягає у невірному заповненні позивачем Додатку 5 до декларації з ПДВ за жовтень 2016 року «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» (а. с. 7-10).

На підставі зазначеного акту перевірки від 19.12.2016 №1404/03-06-12-01/23254967 Ковельською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.01.2017 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 24186, 25 грн., з яких: 19349, 00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 4837, 25 грн. - за штрафними фінансовими санкціями (а. с. 11).

13.01.2017 за № 15 позивачем було подано скаргу на податкове повідомлення-рішення від 05.01.2017 № (а. с. 12).

За результатами розгляду вказаної скарги, листом від 31.01.2017 №280/03-06-12-01-10 Ковельська ОДПІ повідомила Відділ по УМВК про відкликання податкового повідомлення-рішення від 05.01.2017 № у зв'язку із введенням в дію з 01.01.2017 Закону України від 21.12.2016 №1797/VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» та прийняттям статті 19-3 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI (а. с. 14).

Разом з тим, 03.02.2017 за результатом розгляду первинної скарги позивача ГУ ДФС у Волинській області листом № 615/10/03-20-10-03-06 від 03.02.2017 «Про результати розгляду скарги» повідомило Відділ по УМВК, що на підставі пункту 4 глави 4 Порядку №1617/2802 прийнято рішення про залишення скарги від 13.01.2017 № 15 без розгляду (а. с. 15).

16.02.2017 на підставі акту перевірки від 19.12.2016 №1404/03-06-12-01/23254967 ГУ ДФС у Волинській області прийнято податкове-повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 24186, 25 грн. (з яких: основний платіж - 19349, 00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 4837, 25 грн.) (а. с.16 зворот).

Не погодившись з прийнятим ГУ ДФС у Волинській області податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

За наслідками адміністративного оскарження, рішенням ГУ ДФС у Волинській області від 12.04.2017 №7644/16/99-99-11-01-25 скаргу Відділу по УМКВ залишено без задоволення, а податкове-повідомлення-рішення від 16.02.2017 № - без змін (а. с.18-21).

Вважаючи дії та прийняте податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на дату проведення перевірки) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на дату проведення перевірки) встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Відповідно до положень ст. 76 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Наказом Міністерства доходів і зборів від 14.06.2013 № 165 затверджено Методичні рекомендації щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, у розділі ІІІ яких визначені особливості проведення камеральних перевірок податкової звітності з податку на додану вартість, згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1, підпунктом 3.1.3.4 підпункту 3.1.3 пункту 3.1 якого (у редакції, чинній на дату проведення перевірки) передбачено, що податкова звітність, подана платником податку на додану вартість, проходить арифметичний та логічний контроль - автоматизовану перевірку. З метою виявлення та упередження можливих порушень податкового законодавства при камеральній (електронній) перевірці проводиться, зокрема, відпрацювання сум податку на додану вартість, які формують податковий кредит за податковими накладними, не зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, та є способом здійснення контрольної функції, що проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що її проведення не потребує наказу керівника податкового органу або іншого спеціального дозволу чи направлення, згоди платника податків та його присутності. Метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичних та/або методологічних помилок або інших відомостей, які призвели до заниження або завищення податкового зобов'язання чи інших порушень. Камеральній перевірці підлягає уся податкова звітність суцільним порядком. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей камеральною перевіркою не охоплюється.

Пунктом 3 розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 01.01.2015 на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 01.07.2015 на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Зі змісту Пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII вбачається, що метою законопроекту було покращення умов ведення бізнесу в Україні з одночасним підвищенням показників України в міжнародних рейтингах, а також підвищення ефективності використання ресурсів економіки, зокрема зменшення витрат підприємств на визначення податкових зобов'язань і складання податкової звітності та держави - на адміністрування податків, усунення недоліків діючого законодавства, які дозволяють великим платникам отримувати податкові вигоди, спрощення виконання податкового обов'язку малим бізнесом, зменшення податкового навантаження на малий бізнес.

Саме з метою зменшення адміністративного навантаження на суб'єктів господарювання з річним оборотом менше 20 мільйонів гривень, а також із метою ефективного використання ресурсів фіскальних органів було тимчасово обмежено здійснення щодо таких платників податків окремих видів податкових перевірок, проведення яких потребувало значних зусиль як із боку контролюючих органів, так і платників податків.

Разом із цим, проведення камеральних перевірок завдяки їх спрощеній процедурі не вимагає від платників податків будь-яких витрат часу та ресурсів, не створює будь-якого додаткового адміністративного навантаження, не перешкоджає нормальному здійсненню господарської діяльності.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що встановлені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII обмеження щодо проведення перевірок суб'єктів господарювання за певними умовами не стосуються камеральних перевірок, об'єктом яких є виключно дані, які знаходяться в розпорядженні податкового органу.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 813/3714/16 (К/9901/41650/18), і застосовується судом при вирішенні даної справи згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, яка передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього такий правовий висновок викладений і в цій справі, яка розглядалася Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 23.06.2018 (адміністративне провадження № К/9901/41538/18). (а.с. 154 - 159)

Відтак, висновок суду першої інстанцій щодо правомірності проведення відповідачем камеральної перевірки відповідає нормам законодавства.

Щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, то колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, в ході проведення камеральної перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем п. 187.1 ст. 187, п. 201.1, 201.7, 201.10, 201.14 та 201.15 ст. 201 ПК України, а також порушено «Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, що полягає у невірному заповненні позивачем Додатку 5 до декларації з ПДВ за жовтень 2016 року «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» (а.с. 7-10).

Тобто, матеріалами перевірки встановлено, що податковим органом проводилась камеральна перевірка даних податкової звітності з ПДВ та даних Єдиного реєстру податкових накладних Відділу по управлінню майном комунальної власності виконавчого комітету Ковельської міської ради за певний період, а саме податкової декларації з ПДВ за жовтень 2016 року.

Так в податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2016 року (реєстраційний № від 15.11.2015) позивачем задекларовано обсяг постачання без ПДВ на суму 1637123 грн. (рядок 1.1.), сума ПДВ - 327425 грн. (а.с. 35).

Разом з цим, згідно даних електронного адміністрування ПДВ (архів електронної звітності) встановлено, що позивачем за жовтень 2016 року самостійно виписано та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних 154 податкові накладні на загальну суму 2080641, 17 грн., в тому числі ПДВ 346773, 58 грн. щодо вартості послуг з оренди приміщень.

Таким чином, розбіжність між даними Єдиного реєстру податкових накладних та даними податкової декларації з ПДВ становить 19348, 58 грн.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації.

Згідно підпункту 192.1.2. п. 192.1 ст. 192 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку.

Отримувач має право збільшити суму податкового кредиту лише після реєстрації постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Відповідно до пункту 192.3 статті 192 Податковго кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

22.11.2016 за №225539/13-06-12-01-10 на адресу позивача контролюючим органом було направлено лист-запит щодо надання пояснень та документального підтвердження виявлених розбіжностей, а також їх усунення у податковій звітності.

Однак, у відповіді від 02.11.2016 № 328 позивачем копій підтверджуючих документів щодо задекларованих в декларації з ПДВ показників надано не було, а також не було проведено коригування таких показників в декларації з ПДВ за жовтень 2016 року (а. с. 8).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки саме на платника покладено обов`язок щодо формування та реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування, а також формування податкової звітності, саме платник відповідає за відповідність даних задекларованих показників, своєчасну та належну реєстрацію податкових накладних та розрахунків коригувань до них.

Встановлені обставини справи свідчать, та представником апелянта в судовому засіданні підтверджено, що позивачем не здійснювалось коригування, задекларованих показників в декларації з ПДВ за жовтень 2016 року та такі не подавались до податкового органу, що дає підстави правомірність встановлення відповідачем заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 19349, 00 грн.

Щодо доводів апелянта про неправомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем, оскільки будь-якої перевірки він не проводив, а проводила Ковельською ОДПІ ГУ ДФС, то колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 № 1797-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 (за виключенням окремих статей) були внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема доповнено ст. 19-3 та викладено в новій редакції пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, якими змінено розподіл функцій між контролюючими органами.

Цими нормами визначено перелік функцій державних податкових інспекцій, на яких покладено сервісне обслуговування платників податків, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено за контролюючими органами вищих рівнів.

Підпунктами 19-1.1.1, 19-1.1.34 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового Кодексу України визначено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до статті 19-3 Податкового кодексу України державні податкові інспекції: 19-3.1.1. здійснюють сервісне обслуговування платників податків; 19-3.1.2. здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням; 19-3.1.3. формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; 19-3.1.4. виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом.

Тобто, вказаними правовими нормами обмежено функції державних податкових інспекцій виконанням функцій сервісного обслуговування платників податків.

Згідно пп. 14.1.226-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сервісне обслуговування платників - надання адміністративних, консультаційних, довідкових, інформаційних, електронних та інших послуг, пов'язаних з реалізацією прав та обов'язків платника відповідно до вимог податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

Відтак зміст вказаних правових норм, свідчить, що з 01.01.2017 державні податкові інспекції були позбавлені функцій, які стосуються контрольно-перевірочної діяльності, зокрема, і щодо прийняття податкових повідомлень-рішень за наслідками реалізації контрольної функції.

Таким чином, повноваження щодо прийняття податкових повідомлень-рішень за наслідками реалізації контрольної функції після 01.01.2017 має саме Головне управління ДФС у Волинській області.

З огляду на встановлене та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що склад податкового правопорушення доведений податковим органом в межах спірних правовідносин, податковий орган діяв у межах встановлених законодавством повноважень та у визначений законом спосіб при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, що обумовлює правомірність висновків суду першої інстанції в частині визнання правомірності спірного акту індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень щодо збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 24186, 25 грн. (з яких: основний платіж - 19349, 00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 4837, 25 грн.)

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу по управлінню майном комунальної власності виконавчого комітету Ковельської міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року у справі № 803/552/17 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року