Справа № 807/579/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3303/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Марцинковської О.М.

представника позивача Логойда В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Рейті С.І., у м. Ужгороді, повний текст судового рішення складено 08 жовтня 2018 року) у справі № 807/579/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Магістраль ЛТД» до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 125 від 08.05.2018, в частині демонтажу електронного табло (рядка) з будівлі по вул. Підградській, 59 у м. Ужгороді.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що оскаржене рішення про демонтаж об'єктів, які, на думку відповідача, є зовнішньою рекламою, прийнято всупереч норм Закону України «Про рекламу», оскільки, електронна вивіска, яка інформує клієнтів про те, що в будівлі за адресою: м. Ужгород, вул. Підградська, 59, знаходиться хостел (тимчасове житло економ-класу для туристів) не є рекламою в розумінні вказаного Закону.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.05.2018 за № 125 в частині визнання таким, що підлягає демонтажу, об'єкт зовнішньої реклами рекламна конструкція «електронний рухомий рядок» за адресою: м. Ужгород, вул. Підградська, 59.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що вивіска «Хостел», містить інформацію про належний позивачу знак для товарів та послуг, а тому зазначена вивіска підпадає під поняття «вивіска», чи «табличка», які визначені у ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», у зв'язку з чим відповідач безпідставно розцінив дану вивіску, як рекламу.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що в матеріалах справи не містяться докази того, що позивач належним чином оформив спірну конструкцію як вивіску, зокрема позивач жодним чином не сповістив орган місцевого самоврядування про свій намір щодо встановлення такої, а також відсутній технічний паспорт вивіски, погоджений з управлінням містобудування та архітектури. Крім цього вказують, що дана конструкція відноситься до об`єктів розміщення зовнішньої реклами, а її розміщення обов`язково має пройти дозвільну процедуру, встановлену Типовими правилами, за відсутністю якої можна вважати, що об`єкт є самовільно встановленим, а тому підлягає демонтажу.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що муніципальною інспекцією з благоустрою спільно з Департаментом проведено обстеження самовільно встановлених рекламних площин на території міста Ужгород, за результатами якого підготовлено рішення щодо демонтажу незаконно встановленої рекламної площини, а саме: «електронне табло», яке розміщене на зовнішній поверхні будівлі біля входу у приміщення та інформує відвідувачів про те, що у даній будівлі розміщується хостел (позначає вхід). Площа такої конструкції не перевищує 3 кв.м.

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.05.2018 № 125 «Про демонтаж об'єктів зовнішньої реклами», визнано такими, що підлягають демонтажу, об'єкти зовнішньої реклами - рекламні конструкції «електронний рухомий рядок», в тому числі, за адресою: м. Ужгород, вул. Підградська, 59, що належить позивачу на праві приватної власності.

22.05.2018 року ТОВ «Фірма «Магістраль ЛТД» подало до Ужгородської міської ради звернення щодо скасування вказаного вище рішення, обгрунтовуючи тим, що згідно наданих Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів роз'яснень від 19.03.2018 № Д-154/4138, якщо інформація розміщена на носії, площа якого не перевищує 3 кв.м. та її зміст і місце розташування відповідають чинному законодавству, то така інформація є вивіскою, а не рекламою.

Враховуючи те, що відповідачем не надано жодної відповіді на звернення позивача, останній звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про рекламу» визначено, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов'язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Крім того, відповідний орган державної влади має право: вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства; вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень; приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження; приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Для правильного вирішення цієї справи колегія суддів вважає за потрібне з'ясувати чи є розміщена конструкція рекламою в розумінні Закону України «Про рекламу».

Відповідно до визначення термінів, наведених у ст. 1 Закону України «Про рекламу»:

реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;

зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг;

розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Стаття 9 Закону України «Про рекламу» визначає правила ідентифікації реклами, а саме:

реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу;

реклама у теле- і радіопередачах, програмах повинна бути чітко відокремлена від інших програм, передач на їх початку і наприкінці за допомогою аудіо-, відео-, комбінованих засобів, титрів, рекламного логотипу або коментарів ведучих з використанням слова «реклама»;

інформаційний, авторський чи редакційний матеріал, в якому привертається увага до конкретної особи чи товару та який формує або підтримує обізнаність та інтерес глядачів (слухачів, читачів) щодо цих особи чи товару, є рекламою і має бути вміщений під рубрикою «Реклама» чи «На правах реклами».

Прихована реклама забороняється.

Цією ж нормою закріплено, що не є рекламою в розумінні Закону України «Про рекламу», а саме:

логотип телерадіоорганізації, яка здійснює трансляцію програм, передач, не вважається рекламою;

вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи

споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою;

Відповідно до абзацу 8 п. 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Відтак, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що реклама - це інформація, а вивіска (табличка) - це спосіб розміщення інформації. Вивіска (табличка) може мати як рекламний характер, так і інформаційний. Різниця полягає у змісті інформації, а не способі її представлення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи на фасаді будівлі за адресою: вул. Підградська, 59, м. Ужгород, наявна вивіска з написом «Хостел».

Листом Державного комітету України з питань регулятивної політики та підприємництва від 13.10.2010 № 130096, зазначено, що у разі, якщо на фасаді будівлі, яке займає суб'єкт господарювання, та/або біля входу (в'їзду) в нього розміщена інформаційна вивіска, інформація, на якій не містить закликів до придбання товарів чи надання послуг або іншої інформації, призначеної сформувати, або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес у відношенні такої особи, або товару (послуги), така інформація, не є рекламою.

Суд зазначає, що вивіска «Хостел», містить інформацію про належний позивачу знак для товарів та послуг, а тому зазначена вивіска підпадає під поняття «вивіска», чи «табличка», які визначені у ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», у зв'язку з чим відповідач безпідставно розцінив дану вивіску, як рекламу.

З огляду на встановлене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.05.2018 за № 125 в частині визнання таким, що підлягає демонтажу, об'єкт зовнішньої реклами рекламна конструкція «електронний рухомий рядок» за адресою: м. Ужгород, вул. Підградська, 59., оскільки вивіска «Хостел», містить інформацію про належний позивачу знак для товарів та послуг, тобто підпадає під поняття «вивіска», чи «табличка», які визначені у ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», що в свою чергу не є рекламою в розумінні Закону України «Про рекламу».

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 807/579/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 25 січня 2019 року