Справа № 280/4567/18
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 січня 2019 року Справа № 280/4567/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянув у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до: Пологівського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області

про: визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду до Пологівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати позивачці пенсії з 01.07.2018;

- зобовязати відповідача поновити позивачці нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість починаючи з 01.07.2018; та здійснити нарахування компенсації втрати частини доходів з 01.07.2018 по місяць виплати заборгованості у звязку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

В обґрунтування позову посилається на те, що з лютого 2018 року позивач зареєстрована як внутрішньо переміщена особа відповідно до Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб про що їй було видано відповідну Довідку. Перебуває на обліку в Пологівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію. Проте з 01.07.2018 відповідачем припинено виплату пенсії з невідомих причин. З такими діями відповідача позивач не погоджується, вважає їх протиправними. Просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнає, з підстав викладених у письмовому відзиві (вх. №39095 від 30.11.2018). Посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, стверджує, що за результатом проведеної верифікації позивачці було призупинено виплату пенсії з липня 2018 року та з вересня 2018 року. Проте після отримання рішення комісії з питань призначення (відновлення) та контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №13 від 20.09.2018, яким поновлено виплату пенсії ОСОБА_1, у листопаді 2018 року позивачці було нараховано та виплачено поточні пенсійні виплати. Заборгованість з виплати пенсії за період з липня по жовтень 2018 року (включно) нарахована, включена до виплатних відомостей та буде виплачена відповідно до законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 05.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 03.12.2018.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого ст. 258 КАС України.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою про що свідчить довідка видана управлінням соціального захисту населення Оріхівської РДА від 09.02.2018 №51 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.9).

ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Пологівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України з жовтня 2014 року та отримає пенсію за віком.

З 01.07.2018 відповідач припинив виплату пенсії, у звязку з чим позивачка звернулась із письмовим запитом щодо причин припинення її виплати.

Листом №244/Б-7 від 05.10.2018 Пологівське обєднане управління Пенсійного фонду України повідомило, що Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам, відповідно до якого 12.07.2018 направлено список № 11 на отримання інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання перебування. Згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) та контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №8 від 20.07.2018, яке надійшло до управління 08.08.2018р., позивачці поновлено виплату пенсії з 01.07.2018 року, яка включена у виплатні відомості вересня. Але за результатами проведення верифікації її виплата знову заблокована у вересні. 10.09.2018 направлено список № 9 до управління соціального захисту населення на отримання інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання перебування. Отже враховуючи вищевикладене виплата пенсій буде поновлена ОСОБА_1 після надходження від структурного підрозділу з питань соціального захисту населення рішення комісії з питань призначення (відновлення) та контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Поновлення виплати пенсій здійснюється відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних - виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, на підставі рішення Комісії з питань щодо призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених виконавчими органами рад.

Згідно п.18 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування повторне призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі у разі їх припинення відповідно до підпункту 4 пункту 12 цього Порядку можливе лише через шість місяців після такого припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством.

Згідно статті 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно абзацу 2 пункту 1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N509, 01.10.2014, Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно статті 5 Закону України N 1706 від 20.10.2014 Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Тобто, вказана Довідка є єдиним документом, який свідчить про місце знаходження внутрішньо переміщеної особи. При скасуванні вказаної довідки у цієї особи відсутні підстави для отримання пенсії та інших соціальних виплат за вказаною нею у заяві адресою, оскільки вона втрачає статус внутрішньо переміщеної особи.

Разом із тим, відповідачем не надано доказів скасування довідки позивача від 09.02.2018 №51 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Водночас суд зазначає, що призупинення реєстрації позивача, як внутрішньо переміщеної особи не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У рішенні у справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 березня 2016 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Як встановлено судом, в період липень-жовтень 2018 року пенсія позивачу не виплачена.

При цьому як свідчать рішення голови Комісії з питань щодо призначення /відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №8 від 20.07.2018 та №13 від 20.09.2018 винесено рішення про поновлення соціальних виплат.

Поновлення виплати здійснено саме з липня 2018 року.

Відповідач стверджує у своєму відзиві, що у листопаді 2018 року ОСОБА_1 було нараховано та виплачено пенсійні виплати поточного місяця. Заборгованість з виплати пенсії за період з липня по жовтень 2018 року (включно) нарахована, включена до виплатних відомостей та буде виплачена відповідно до законодавства.

Водночас, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження як наявності підстав, передбачених законом, для припинення позивачеві виплати пенсії, так і нарахування позивачу пенсії за вказаний період, а також поновлення виплат з листопада 2018 року, а тому суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення позивачеві виплати пенсії є протиправними.

Також суд звертає увагу на пріоритетність застосування вимог ст. 49 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.

Дана справа відповідає ознакам, викладеним у постанові Великої палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження №11-644асі18) (яка набрала законної сили 04.09.2018).

Звідси, суд враховує при ухваленні рішення у цій справі правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження №11-644асі18).

Щодо вимоги позивача здійснити нарахування компенсації втрати частини доходів з 01.07.2018 по місяць виплати заборгованості у звязку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, то суд вважає її обґрунтованою у звязку з наступним.

Частиною другою статті 46 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», регламентовано виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

За статтею 1 Закону України «Про компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі по тексту Закон№ 2050-ІІІ), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов'язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16), а Верховний Суд в постанві від 04 липня 2018 року у справі №521/940/17.

Отже, враховуючи той факт, що позивачу не було вчасно виплачено пенсію за період з липня по жовтень 2018 року з вини відповідача, достатніми є підстави для задоволення вимог позивача про зобов'язання відповідача провести розрахунок та виплату компенсації по день фактичної виплати пенсії.

При цьому, обов'язок по розрахунку та виплаті компенсації покладається саме на орган, який вчасно не виплатив особі дохід, в даному випадку це Пологівське обєднане управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачку було звільнено від сплати судового збору, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (70504, Запорізька область, Оріхівський район, м.Оріхів, вул. Академіка Вернандського, 72, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Пологівського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (70608, м.Пологи, вул. Магістральна, 245, ) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Пологівського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.07.2018.

Зобовязати Пологівське обєднане управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії та виплатити заборгованість починаючи з 01.07.2018 та здійснити нарахування компенсації втрати частини доходів з 01.07.2018 по місяць виплати заборгованості у звязку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст.295-297 КАС України.

Рішення у повному обсязі виготовлено 04.01.2019.

Суддя Н.В.Стрельнікова