Справа № 2040/5786/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 р.Справа № 2040/5786/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., повний текст складено 17.09.18 року по справі № 2040/5786/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0-2023 від 29.05.2018 року щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2018 рік на суму 25000,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №10799869 від 21.08.2017 року щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2017 рік на суму 25000,00 грн..

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що почивач є власником транспортного засобу марки LEND ROVER, модель RANGE ROVER, з об'ємом циліндрів двигуна 4999 куб.см., тип пального - бензин, 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_2. Головним управління ДФС у Харківській області було винесено 2 спірних податкових повідомлень-рішень: №0-2023 від 29.05.2018р., яким нараховано суму грошового зобов'язання зі сплати транспортного податку за 2018 рік; №10799869 від 21.08.2017р. яким нараховано суму грошового зобов'язання зі сплати транспортного податку за 2017 рік. Позивач вважає спірні ППР протиправними та такими що порушує права позивача, оскільки прийнято відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а також поза межами підстав, повноважень та способів передбачених законом, з огляду на те, що 31.12.2017р. даний автомобіль досяг 5 років з дня випуску і не міг бути об'єктом оподаткування у 2018 році.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції під час прийняття рішення по суті неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що посилання суду першої інстанції на лист Мінекономрозвитку, зміст якого не відповідає Методиці визначення середньоринкової вартості (оскільки сплутані дефініції) не може підміняти собою вимоги Податкового кодексу України. Вказує, що для віднесення автомобіля до об'єкту оподаткування, законодавець визначає відлік строку саме з дати випуску, а не експлуатації чи реєстрації. Зазначає, що зі змісту свідоцтва про державну реєстрацію автомобіля позивача вбачається, що датою випускv автомобіля є 2013 рік (без зазначення дня і місяця). Крім того в матеріалах справи наявна відповідь Сервісного центру МИС у Харківській області на запит відповідача про відсутність інформації про дату та місяць виготовлення автомобіля. Таким чином, у розумінні підпункту 14.1.220 пункту 14.1 етапі 14 ПК України, датою виготовлення спірного автомобіля є 01.01,2013р. Отже, 31.12.2017р. даний автомобіль досяг 5 років з дня випуску і не міг бути об'єктом оподаткування у 2018 році. Також вказує, що мотивувальна частина рішення взагалі не містить мотивів суду щодо правомірності нарахування податку у 2017 році. Обгрунтування законності спірного ППР за 2017 рік зводиться до звичайного цитування норм законодавства. Вказує, що станом на 01.02.2017 року, Міністерством економічного розвитку не було розміщено на своєму веб-сайті жодної інформації про перелік автомобілів, середньорипкова вартість яких у 2017 році перевищує 375 мінімальних заробіт них плат. Таким чином, місцевий адміністративний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. На підставі викладеного просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. у справі №2040/5786/18 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішеннь - задовольнити в повному обсязі, а саме: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0-2023 від 29.05.2018р. щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2018 рік на суму 25000.00 грн.

Від Головного управління ДФС у Харківській області до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу,в якому зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі не відповідають фактичним обставинам справи та нормам діючого законодавства, а отже апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином .

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році, що доводить правомірність винесення спірного податкового повідомлення-рішення №10799869 від 21.08.2017 року. Також суд першої інстанції зазначив, що з огляду на те, що станом на 2018 рік строк експлуатації транспортного засобу, що належить позивачу, складав менше 5 років, суд приходить до висновку, що вказаний транспортний засіб є об'єктом оподаткування в розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України у 2018 року, відповідно підстави для скасування податкового повідомлення - рішення №0-2023 від 29.05.2018 року відсутні.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1, є власником транспортного засобу марки LEND ROVER, модель RANGE ROVER, з об'ємом циліндрів двигуна 4999 куб.см., тип пального - бензин, 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_2, 2013 року випуску, дата реєстрації - 17 грудня 2013 року.

21.08.2017 року ГУ ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення №10799869 щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2017 рік на суму 25000,00 грн.

29.05.2018 року ГУ ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-2023 щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2018 рік на суму 25000,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Відносно правомірності нарахування контролюючим органом транспортного податку за 2017 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

01 січня 2017 року набрали чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII (далі - Закон № 1797-VIII) та Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" від 20 грудня 2016 року №1791-VIII (далі - Закон № 1791-VIII), якими зокрема внесені зміни до статті 267 Податкового кодексу України, яка визначає основні елементи транспортного податку, порядок його обчислення та строки сплати.

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1791-VIII установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання Закону України від 20 грудня 2016 року N 1791-VIII, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 267.1.1. пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

За положеннями абзацу 1 підпункту 267.2.1 пункту 267.2. статті 267 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, з 01 січня 2017 року платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати.

Станом на 01 січня 2017 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 3200 грн (стаття 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»).

Отже, 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2017 року складали 1200000 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2017 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1200000 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального (абз.3 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 р. N 428), (далі - Методика), встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. N 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576).

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).

Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об'єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку (пункт 4 Методики).

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить, що для визнання автомобіля об'єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.

Відтак, перелік легкових автомобілів, які є об'єктом оподаткування у 2017 році (з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 813/3965/17.

Колегія суддів зазначає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення відповідачем винесено 21.08.2017 року, тобто з порушенням строку встановленого п.п.267.6.2. п. 267.6. ст. 267 ПК України, згідно вимог якого податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Таким чином, відповідно до цієї норми податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку повинне бути прийнято до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Тобто фактично оскаржуване податкове - повідомлення рішення прийняте не в строк передбачений законом.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З листа Мінекономрозвитку щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля №3805-05/33892-05 від 07.08.2018 року (а.с.50-51), на який зокрема посилається в відзиві на апеляційну скаргу відповідач, вбачається, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2017 № 428) (далі - Методика) для цілей оподаткування транспортним податком у 2017 та 2018 роках Мінекономрозвитку на підставі даних ДП "Держзовнішінформ" про ціни на нові автомобілі було розраховано середньоринкову вартість автомобілів та розміщено на своєму офіційному веб-сайті Перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становила понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, і калькулятор, який давав змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна та тип пального. Автомобіль LEND ROVER RANGE ROVER з об'ємом циліндрів двигуна 5,0 літрів, бензин, до 5 років експлуатації (включно), було включено до Переліків легкових автомобілів, які підлягали оподаткуванню транспортним податком у 2017 та 2018 році. Розрахована у 2017 та 2018 році згідно з Методикою середньоринкова вартість автомобіля LEND ROVER RANGE ROVER з об'ємом циліндрів двигуна 5,0 літрів та 3,0 літрів, бензин, 2013 року випуску становила відповідно 2291155,02 та 2501262,92 гривень (з ПДВ).

На підставі листа Мінекономрозвитку щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля №3805-05/33892-05 від 07.08.2018 року, суд першої інстанції прийшов, до висновку, що автомобіль позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році, що доводить правомірність винесення спірного податкового повідомлення-рішення №10799869 від 21.08.2017 року.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки технічні характеристики автомобіля, зазначеного у вказаному переліку, не співпадають з технічними характеристиками автомобіля позивача.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія якого наявна в матеріалах справи, позивач є власником автомобіля марки LEND ROVER, модель RANGE ROVER, з об'ємом циліндрів двигуна 4999 куб.см., а відповідно до листа Мінекономрозвитку щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля №3805-05/33892-05 від 07.08.2018 року розрахунок проведено щодо автомобіля LEND ROVER RANGE ROVER з об'ємом циліндрів двигуна 5,0 літрів, рік випуску транспортного засобу до 5 років, бензин, 2013 року.

Об'єм циліндрів двигуна автомобіля позивача є іншим, ніж визначений Міністерством економічного розвитку і торгівлі України у вищевказаному переліку.

Разом з тим, в листі Мінекономрозвитку щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля №3805-05/33892-05 від 07.08.2018 року, Мінекономрозвитку зазначено, що оскільки 1000 куб.см є еквівалентом 1 літру, а тому обєм циліндрів двигуна автомобіля 4999 куб. см. з урахуванням заокруглення до найближчого основного розряду дорівнює 5,0 літра.

Колегія суддів зазначає, що в листі Мінекономрозвитку щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля №3805-05/33892-05 від 07.08.2018 року, Мінекономрозвитку не вказує на наявність норми закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, з якого б вбачалася можливість застосування приблизного (заокругленого) показника об'єму циліндрів двигунів автомобілів, які визначені в переліку, затвердженому Мінекономрозвитку.

Підстави застосування приблизного (заокругленого) показника об'єму циліндрів двигунів автомобілів, нормами закону не обгрунтовані.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв'язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

В даному випадку, судова колегія вважає, що у відповідача були відсутні будь-які підстави для додаткового трактування критеріїв необхідних для визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, оскільки щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщує Перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який містить такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.

Тобто, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об'єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. В даному випадку, фактично здійснивши округлення об'єму двигуна автомобіля позивача до іншого показника, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки у переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017 році автомобіль марки LEND ROVER, модель RANGE ROVER, з об'ємом циліндрів двигуна 4999 куб.см. не вказаний, то транспортний засіб який зареєстрований на позивача не може вважатися об'єктом оподаткування транспортним податком в розумінні пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України.

Колегія суддів зазначає, що положення статті 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11. 2018 року у справі № 822/2687/17.

Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Враховуючи вищенаведене те, що податкове/податкові повідомлення-рішення прийняте з пропуском строку встановленого п.п.267.6.2. п. 267.6. ст. 267 ПК України, те що транспортний засіб який зареєстрований на позивача не є об'єктом оподаткування транспортним податком в розумінні пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, те, , доводи відповідача та суду першої інстанції про правомірність винесення податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №10799869 від 21.08.2017 року щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2017 рік на суму 25000,00 грн. є помилковими.

Зазначені вище обставини не враховані Головним управлінням ДФС у Харківській області під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення №10799869 від 21.08.2017 року і відповідно доводи відповідача про його правомірність є помилковими.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо доводів відповідача в відзиві на позов стосовно пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

Дана позиція Головного управлінням ДФС у Харківській області є помилковою, оскільки в даному випадку строк оскарження податкового- повідомлення рішення встановлений спеціальним законом, а саме ст. 56 та ст. 102 Податкового кодекса України і становить 1095 днів, які позивачем не пропущені.

Відносно правомірності нарахування транспортного податку у відношенні позивача за 2018 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на те, що станом на 2018 рік строк експлуатації транспортного засобу, що належить позивачу, складав менше 5 років, вказаний транспортний засіб є об'єктом оподаткування в розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України у 2018 року, відповідно підстави для скасування податкового повідомлення - рішення №0-2023 від 29.05.2018 року відсутні.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно із приписами підпункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 ПК України рік виготовлення транспортного засобу - календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Отже у разі можливості встановлення календарної дати випуску конкретного легкового автомобіля початок перебігу та завершення згаданого у Податковому кодексі України п'ятирічного строку не може бути ототожнено з календарним роком (відлік якого розпочинається 1 січня і завершується 31 грудня кожного року), адже цей строк (вік автомобіля) починає свій перебіг на наступний день від дати випуску автомобілю і збігає в останній день п'ятого послідовного року.

Правильність саме вказаного тлумачення підтверджується змістом п.267.6.7 ст.267 Податкового кодексу України, де зазначено, що у разі спливу п'ятирічного віку легкового автомобіля протягом звітного року податок сплачується за період з 1 січня цього року до початку місяця, наступного за місяцем, в якому вік такого автомобіля досяг (досягне) п'яти років.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 рік випуску автомобіля - 2013, без зазначення конкретної дати.

Таким чином, п'ятирічний термін, з дати випуску минув 31 грудня 2017 року, а тому, автомобіль позивача не є об'єктом оподаткування.

Враховуючи наведене те, що належний позивачу автомобіль 2013 року випуску не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році згідно положень статті 267 ПК у зв'язку із спливом 5-річного строку з року його випуску (01.01.2018 є першим днем шостого року випуску транспортного засобу згідно підпункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 ПК) Як наслідок, нарахування відповідачем суми грошового зобов'язання по транспортному податку та прийняття оскаржуваного рішення є протиправним.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.11.2018 у справі № 820/2693/16.

З огляду на викладене, у відповідача відсутні підстави вважати вищезазначений автомобіль позивача об'єктом оподаткування транспортним податком.

Колегія суддів знаходить безпідставними посилання відповідача та суду першої інстанції на дату реєстрації та відповідно експлуатації транспортного засобу позивача, оскільки відповідно до положень абзацу 1 підпункту 267.2.1 пункту 267.2. статті 267 ПК України та підпункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 ПК України для визначення віку об'єкту оподаткування до уваги береться не дата реєстрації легкового автомобіля, а саме рік випуску, що не є тотожними поняттями.

При цьому положенннями підпункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що рік виготовлення транспортного засобу для транспортних засобів, календарна дата виготовлення яких визначити неможливо є 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах, тобто в нашому випадку, з урахуванням того, що це встановлено на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу , де зазначений тільки рік випуску "2013" це 1 січня 2013 р.

Враховуючи вищенаведене, те що роком випуску автомобіля позивача є 2013 рік, а об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років, та факт того, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, доводи відповідача та суду першої інстанції про правомірність прийняття повідомлення - рішення №0-2023 від 29.05.2018 року щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2018 рік на суму 25000,00 грн. є помилковими.

Зазначені вище обставини не враховані Головним управлінням ДФС у Харківській області під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення №0-2023 від 29.05.2018 року і відповідно доводи відповідача про його правомірність є помилковими.

Таким чином, суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо доводів позивача про те, що станом на 01.02.2017 року, Міністерством економічного розвитку не було розміщено на своєму веб-сайті жодної інформації про перелік автомобілів, середньорипкова вартість яких у 2017 році перевищує 375 мінімальних заробіт них плат, та те, що лише у червні 2017р. було розміщено відповідний перелік транспортних засобів, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку наведене не може бути підстаною для скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №10799869 від 21.08.2017 року, оскільки відповідно до п.п.267.6.2. п. 267.6. ст. 267 ПК України, саме ДФС України повинно прийняти податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та надіслати платнику податку до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

І саме прийняття такого податкового повідомлення-рішення впливає на права та обовязки позивача в сфері оподаткування.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом, згідно квитанції № 0.0..1 від 10.07.2018р, яка міститься в матеріалах справи (а.с.4), сплатив судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. При подачі апеляційної скарги, згідно квитанції № 0.0..1 від 17.10.2018 р, яка міститься в матеріалах справи (а.с.73), судовий збір в сумі 1057,21 грн. (0,1 коп. переплачено позивачем),. Всього за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 1762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 року по справі № 2040/5786/18 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №0-2023 від 29.05.2018 року щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2018 рік на суму 25000,00 грн.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області №10799869 від 21.08.2017 року щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2017 рік на суму 25000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Головного управління ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 1762 грн. 00 коп. витрати по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України..

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Л.В. Тацій
Повний текст постанови складено 28.01.2019 року