Справа № 647/993/16-а
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 р. Справа № 647/993/16-а

Категорія: 2Головуючий в 1 інстанції: Захарчук В.В Дата і місце ухвалення: 05.07.2016р., м. Берислав
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А.І.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «НК-ГІРНИК» на постанову Бериславського районного суду Херсонської області від 05 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Бургунської сільської ради Бериславського району Херсонської області, третя особа приватне підприємство «НК-ГІРНИК», про скасування рішення сесії сільської ради, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Бериславського районного суду Херсонської області з адміністративним позовом до Бургунської сільської ради Бериславського району Херсонської області про скасування рішення 34 сесії шостого скликання сільської ради від 29 січня 2014 року №317 «Про погодження клопотання щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами для промислової розробки родовища вапняків».

Позов обґрунтовували тим, що вони є членами фермерського господарства «Бургунське», в результаті розпаювання якого, на підставі розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації №737 від 18.07.2012р., отримали у власність земельні частки (паї). Однак, при прийнятті рішення про погодження клопотання ПП «НК-ГІРНИК» на отримання спеціального дозволу на користування надрами для промислової розробки Віровського родовища вапняків, в межах якого знаходяться земельні ділянки позивачів, сільська рада не з'ясувала думки власників землі, чим порушила їх право власності.

Постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 05 липня 2016 року поновлено ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк звернення з адміністративним позовом до суду та задоволено поданий ними позов.

Скасовано рішення 34 сесії 6 скликання Бургунської сільської ради Бериславського району від 29.01.2014р. №317 «Про погодження клопотання щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами для промислової розробки родовища вапняків».

Не погоджуючись з вказаною постановою, приватне підприємство «НК-ГІРНИК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову від 05.07.2016р.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно поновив ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк на звернення з адміністративним позовом до суду, оскільки позивачами не надано жодного доказу в підтвердження своїх доводів, що про існування рішення від 29.01.2014р. №317 їм стало відомо 13.05.2016р. Судом не прийнято до уваги, що Бургунською сільською радою Бериславського району спірне рішення оприлюднено на інформаційному стенді сільської ради, що не позбавило позивачів права з ним ознайомитися.

Також, апелянт посилається на те, що спірним рішенням сільської ради не порушено прав позивачів, які підлягають захисту в судовому порядку, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що належні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельні ділянки знаходяться в межах Віровського родовища вапняків.

Зазначає апелянт і про те, що приватне підприємство «НК-ГІРНИК», як надрокористувач, має першочергове право на отримання дозволу на видобування корисних копалин на виявлених родовищах.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просять скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Предметом спору є законність рішення 34 сесії 6 скликання Бургунської сільської ради Бериславського району від 29.01.2014р. №317 «Про погодження клопотання щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами для промислової розробки родовища вапняків», яким сільською радою погоджено клопотання ПП «НК-ГІРНИК» на отримання спеціального дозволу на користування надрами для промислової розробки Віровського родовища вапняків.

При зверненні з позовом до суду позивачі посилалися на те, що про існування спірного рішення від 29.01.2014р. №317 їм стало відомо 13.05.2016р.

Суд першої інстанції прийняв до уваги такі доводи позивачів, зазначивши, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були присутні на сесії сільської ради, на якій прийнято оскаржуване ними рішення, а доказів щодо обізнаності ними раніше про існування рішення від 29.01.2014р. відповідачем суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення позивачам строку звернення до суду. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.99 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення з даним позовом до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Д

Відповідно до ч.1 ст.100 Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Учасники справи не заперечують, що позивачі не були присутніми на сесії сільської ради, на якій було прийнято оскаржуване ними рішення. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких являлося б за можливе встановити, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знали до 13.05.2016р. про прийняття 29.01.2014р. сільською радою рішення №317.

Відповідно ч. 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Верховний Суд, перевіряючи дотримання позивачами строків звернення до суду у даній справі, встановлених процесуальним законодавством, та направляючи справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, в своїй постанові від 25.09.2018р. зазначив про необхідність встановлення судом факту дотримання відповідачем вимог щодо опублікування прийнятих ним рішень.

Судом апеляційної інстанції запропоновано Бургунській сільській раді Бериславського району надати докази оприлюднення сільською радою рішення від 29 січня 2014 року №317 «Про погодження клопотання щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами для промислової розробки родовища вапняків».

Листом від 26.11.2018р. №05/02-17-340118 сільська рада повідомила суд про оприлюднення нею рішення від 29 січня 2014 року №317 на інформаційному стенді сільської ради, однак жодного доказу в підтвердження вказаного відповідачем не надано, як і не зазначено дати здійснення відповідних дій.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, з яких являлося б за можливе встановити з якої саме дати слід обраховувати строк звернення до суду у даній справі, а Бургунською сільською радою Бериславського району, як суб'єктом владних повноважень, на якого КАС України покладає обов'язок доказування в адміністративному суді, а також ПП «НК-ГІРНИК» не надано жодного доказу на спростування доводів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що про існування спірного рішення сільради вони дізналися 13.05.2016р., колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано поновлено позивачам строк звернення з даним позовом.

Щодо висновків суду першої інстанції по суті спору колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розпорядження голови Бериславської райдержадміністрації від 18.07.2012р. №737 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки в межах розміру земельної частки /паю/ для ведення фермерського господарства» проведено розпаювання колишнього орендаря землі - фермерського господарства «Бургунське», в результаті якого позивачі отримали земельні частки /паї/ у власність.

Зокрема, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.02.2013р., індексний номер 278454, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки на території Бургурської сільської ради площею 14,508 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.02.2013р., індексний номер 280111, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки на території Бургурської сільської ради площею 14,5881 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства.

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.02.2013р., індексний номер 279562, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки на території Бургурської сільської ради площею 14,0039 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства.

Зазначене підтверджується також витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

34 сесією шостого скликання Бургунської сільської ради Бериславського району 29.01.2014р. прийнято рішення №317 «Про погодження клопотання щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами для промислової розробки родовища вапняків», яким погоджено клопотання ПП «НК-ГІРНИК» на отримання спеціального дозволу на користування надрами для промислової розробки Віровського родовища вапняків.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, з перевищенням наданих йому Законом України «Про місцеве самоврядування» повноважень, вирішено питання відносно земельної ділянки, яка не перебуває у комунальній власності громади, а також не враховано думки власників землі щодо погодження клопотання ПП «НК-ГІРНИК» на отримання спеціального дозволу на користування надрами для промислової розробки Віровського родовища вапняків.

Колегія суддів вважає правильними такі висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

За приписами ч.4 ст.66 Земельного кодексу України надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим проектом рекультивації на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.

В свою чергу, згідно п.1 ч.1 ст.10 Кодексу України Про надра, до відання сільських, селищних, міських та районних рад на їх території у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами, належить погодження надання надр у користування з метою геологічного вивчення, розробки родовищ корисних копалин місцевого значення.

Відповідно до ст.16 Кодексу України Про надра спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Надання спеціальних дозволів на користування надрами, крім випадків користування надрами на умовах угод про розподіл продукції, укладених відповідно до Закону України «Про угоди про розподіл продукції», здійснюється після попереднього погодження з відповідною радою питання про надання земельної ділянки для зазначених потреб, крім випадків, коли у наданні земельної ділянки немає потреби.

За приписами ст.ст.18, 19 Кодексу України Про надра надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.

Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів.

Місцеві ради при наданні земельної ділянки для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення одночасно надають у користування і надра.

Надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Частинами 1, 3 ст.23 Кодексу України Про надра передбачено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Аналіз наведених приписів законодавства щодо користування надрами та порядку отримання спеціальних дозволів на користування надрами дає підстави для висновку, що надання спеціальних дозволів на користування надрами здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр після попереднього погодження з відповідною радою питання про надання земельної ділянки для зазначених потреб, крім випадків, коли у наданні земельної ділянки немає потреби та після погодження надання надр у користування з метою геологічного вивчення, розробки родовищ корисних копалин місцевого значення сільських, селищних, міських та районних рад на їх території у порядку, встановленому цим Кодексом.

Між тим, статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується державою.

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

За приписами ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з лютого 2013 року є власниками земельних ділянок, що знаходяться на території Бургунської сільської ради Бериславського району Херсонської області.

Зазначені земельні ділянки знаходяться в межах земельної ділянки, виділеної для промислової розробки Віровського родовища, що встановлено постановою Бериславського районного суду Херсонської області від 28.11.2013р. по справі №647/3518/13-а і вказані обставини повторному доказуванню не підлягають.

Враховуючи, що видобуток вапняку без порушення земельної ділянки є неможливим, а відповідачем не доведено, що заплановані для передачі ПП «НК-ГІРНИК» у користування надра не співпадають з земельними ділянками позивачів, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що оскаржуване рішення прийнято сільською радою передчасно, без узгодження його з власниками земельних ділянок.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перший протокол ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року й, із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, застосовується судами України як частина національного законодавства.

При цьому, розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідачем в порушення вищезазначеної норми закону, окрім іншого, не доведено перед судом, що втручання держави у право власності позивачів на землю здійснюється на підставі закону, є виправданим і дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка страждає від втручання та при втручанні в право особи на мирне володіння майном позивачам надано справедливої та обґрунтованої компенсації.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування постанови від 05.07.2016р. суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу приватного підприємства «НК-ГІРНИК» залишити без задоволення.

Постанову Бериславського районного суду Херсонської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 січня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Судді: А.І. Бітов

І.Г. Ступакова