Справа № 360/3993/18
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 січня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3993/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у припиненні виплати пенсії на адресу позивача;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у непроведені погашення заборгованості по виплаті пенсії на адресу позивача;

- зобов'язати відповідача сплатити заборгованість по пенсійним виплатам на адресу позивача за період з 01.03.2015 включно по травень 2018 року включно;

- зобов'язати відповідача поновити пенсійні виплати на адресу позивача за період з липня 2018 до моменту ухвалення судового рішення по суті спору (а.с.3-8).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Позивач перебуває на обліку у пенсійному фонді України, як отримувач пенсії. Позивач отримав статус внутрішньо переміщеної особи, так як проживає в населеному пункті м.Стаханов Луганської області, який перебуває у зоні проведення АТО та є тимчасово окупованою територією, на якій не діють органи державної влади України. На підставі отриманого статусу, позивач звернувся до відповідача, щодо продовження отримання соціальної допомоги у вигляді пенсій. Відповідач прийняв заяву та продовжив пенсійні виплати шляхом перерахування на відповідний банківський рахунок. З березня 2015 року відповідач припинив виплати пенсії. Пенсійні виплати було призупинено до травня 2018 року включно. Проте в червні 2018 року пенсійні виплати на адресу позивача з боку відповідача було поновлено, але тільки поточні виплати, без урахування часу затримки - за період з березня 2015 року до травня 2018 року включно. За червень 2018 року пенсійні виплати позивач отримав, але поточні. Але вже з липня 2018 року відповідач знову припинив пенсійні виплати на адресу позивача. З приводу призупинення пенсійних виплат та вимогами про виплату за час затримки, позивач в телефонному режимі за телефонами «гарячої лінії», звертався до відповідача, просив вказати причину припинення пенсійних виплат та вимагав про їх поновлення. Відповідач за телефоном гарячої лінії повідомив позивача про те, що підставою для припинення пенсійних виплат стала тривала відсутність за місцем реєстрації в якості тимчасово переміщеної особи. Окрім того, відповідач в телефонному режимі роз'яснив, що в подальшому будуть проведені виплати заборгованості, але коли - не відомо. В червні 2018 року відповідач заборгованість не погасив, а з липня 2018 року - припинив пенсійні виплати знову. Позивач неодноразово намагався додзвонитися за телефонами гарячої лінії та з'ясувати, що є причиною припинення пенсійних виплат та де заборгованість по минулим місяцям. В жовтні 2018 року за телефоном гарячої лінії відповідач повідомив, що заборгованість сплачена не буде, так як в бюджеті немає коштів на саме ці виплати та на даний час відсутній правовий механізм врегулювання вказаних виплат. На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 08.01.2019 за вхідним реєстраційним номером 949/2019 надав відзив на позовну заяву від 02.01.2019 №65/09 (а.с.34-38), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що позивач має статус особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. На підставі особистої заяви від 16.12.2014 пенсійну справу позивача взято на облік з 01.08.2014 за даними електронної пенсійної справи. Розпорядженням відповідача від 16.02.2015 № 1532 позивачу з 01.08.2014 відновлено виплату пенсії за віком. З 01.03.2016 нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1 призупинена відповідно до електронного листа головного управління Пенсійного фонду України від 25.02.2016 № 1566/02-02 «ТЕРМІНОВО!», яким повідомлялось про необхідність до з'ясування призупинити виплати внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2016, включеним до списків осіб, інформація щодо яких потребує перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території, отриманих від Служби Безпеки України. На підставі зазначеної інформації виплату пенсії позивачу призупинено з 01.03.2016. 07.12.2017 позивач звернувся до відповідача з документами щодо поновлення виплати пенсії за зміненим фактичним місцем проживання, за даними довідки про взяття на облік від 07.12.2017 № 8574: пров. Миру, буд. 19, смт. Красноріченське, Луганська область. Рішенням комісії Кремінської районної державної адміністрації з питань призначення (відновлення, відмовлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 06.03.2018 № 82 про відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 Розпорядженням управління від 30.03.2018 ОСОБА_1 поновлено нарахування пенсії з 01.03.2016 та нараховано на основну відомість травня 2018 року. Відповідно до викладеного, у травні 2018 року на виплату включено сума пенсії за травень 2018 року та перераховано на основну відомість травня у сумі 2466,53 грн. Відповідно до п. 15 Порядку, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Таким чином, сума пенсії за період 01.03.2016 по 30.04.2018, у сумі 43758,92 грн., яка не виплачена за минулий період, розрахована і буде виплачена за окремим порядком після його затвердження Кабінетом Міністрів України. В подальшому, на електронну адресу управління 21.06.2018 надійшли рекомендації Мінфіну щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів, у яких поряд з іншими внутрішньо переміщеними особами зазначений ОСОБА_1 Вище інформація, що надійшла від Мінфіну України 21.06.2018, є іншим випадком у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058. На підставі цієї інформації відповідачем прийнято розпорядження від 21.06.2018 про призупинення виплати пенсії - ОСОБА_1 з 01.06.2018. Станом на день надання відзиву позивач із заявою про поновлення виплати пенсії з 01.06.2018 згідно з Порядком 22-1 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області не звертався. Таким чином відповідач не мав правових підстав вирішувати питання про поновлення чи відмову у поновленні виплати пенсії позивача та жодного рішення з цього приводу відповідачем прийнято не було. Пенсія позивачу виплачена по 31.05.2018 та не нараховувалась з моменту припинення. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.1-2).

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належний чином (а.с.63), надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності (а.с.62).

Представник відповідача у судове засідання також не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.61).

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_2, виданий 21.11.1997 року Стаханівським МВ УМВС України у Луганській області, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.9-11,12).

Відповідно до інформації, зазначеної у посвідченні Серії НОМЕР_3 від 19.05.2005 позивач отримував пенсію за інвалідністю ІІІ групи, з 01.04.2006 отримує пенсію за віком (а.с.13).

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 07.12.2017 №2909 ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, тимчасова адреса місця проживання позивача: Луганська область, Кремінський район, смт.Красноріченське, пров.Миру, буд.19 (а.с.14).

На виконання ухвали суду від 07.12.2018 Управління праці та соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації Луганської області надало інформацію, в якій зазначило, що рішення про скасування дії довідки не приймалось (а.с.28).

16.12.2014 позивач звернувся до УПФУ в Кремінському районі з заявою, в якій просив зробити запит пенсійної справи за віком з м.Стаханова (зворотній бік а.с.44).

Розпорядженням УПФУ в Кремінському районі №1532 від 16.02.2015 позивача взято на облік з 01.08.2014 та поновлено виплату пенсії (а.с.39).

З наданої відповідачем довідки Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 02.01.2019 №3/03.1 вбачається, що з 01.03.2016 нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1 призупинена відповідно до електронного листа головного управління Пенсійного фонду України від 25.02.2016 № 1566/02-02 «ТЕРМІНОВО!», яким повідомлялось про необхідність до з'ясування призупинити виплати внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2016, включеним до списків осіб, інформація щодо яких потребує перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території, отриманих від Служби Безпеки України.

07.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з документами щодо поновлення виплати пенсії та довідки ВПО (а.с.50-51).

За даними довідки про взяття на облік від 07.12.2017 № 2909 ОСОБА_1 фактично зареєстрований за адресою: пров.Миру,б.19, смт. Красноріченське, Луганська область.

Управління праці та соціального захисту населення Кремінської районної адміністрації склало акт, який розглянуто комісією з питань призначення (відновлення, відмовлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб та прийнято рішення від 06.03.2018 № 82 про відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 (а.с.49-зворотній бік).

Розпорядженням управління від 30.03.2018 ОСОБА_1 поновлено нарахування пенсії з 01.03.2016 та нараховано на основну відомість травня 2018 року (а.с.52-53).

Відповідно до розпорядження Кремінського відділу Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 21.06.2018 вирішено призупинити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.06.2018 на підставі підпункту 5 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб по яких надано інформацію згідно інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний контроль (система «Аркан») про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів від 21.06.2018 (а.с.59).

Судом також встановлено, що за період з 01.08.2014 по 31.01.2019 ОСОБА_1 отримав пенсію за період з 01.08.2014 по 29.02.2016, та в травні 2018 року (а.с.65-66).

Враховуючи викладене, позивач не отримав виплати пенсії за період з 01.03.2016 по 30.04.2018. Починаючи з 01.06.2018 по теперішній час пенсія не нараховується та не виплачується.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Конституції України, Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII).

Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]

Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22 листопада 2014 року.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Так виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Згідно з наявного у матеріалах справи розпорядженням Кремінського відділу Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 21.06.2018 вирішено призупинити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.06.2018 на підставі підпункту 5 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та на підставі списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб по яких надано інформацію згідно інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний контроль (система «Аркан») про відсутність на підконтрольній території понад 60 днів від 21.06.2018 (а.с.59).

Водночас Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як зазначено у розпорядженні відповідача.

Тобто припинення виплати пенсії позивачу відбулося безпідставно та не у спосіб, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV.

Аргументи відповідача, що він зобов'язаний у своїй діяльності керуватися постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, встановленим цими постановами порядком продовження та поновлення виплат, суд вважає безпідставними та відхиляє, з огляду на таке.

Так за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас суд зазначає, що повернення до покинутого місяця постійного проживання на непідконтрольній Україні території та відсутність пенсіонера за місцем проживання не є передбаченою Законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 від 08.06.2016, на яку посилається відповідач, як на правомірність своїх дій, є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (п. 33 рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 червня 2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналізуючи вказані вище норми права та оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті розпорядження від 21.06.2018 про призупинення ОСОБА_1 виплати пенсії з 01.06.2018 діяв не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на те, що на момент звернення з адміністративним позовом до суду позивачу не було відомо про розпорядження Кремінського відділу Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 21.06.2018, суд вважає за необхідне застосувати ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним зазначене розпорядження, оскільки саме розпорядження створює відповідні правові наслідки.

Ефективним способом захисту порушених прав позивача є поновлення нарахування та виплати пенсії починаючи з 01.06.2018 року. У зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Висновки суду в цій частині позовних вимог узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при розгляді типової справи.

Щодо невиплаченої заборгованості з пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно наданої довідки відповідачем від 24.01.2019 за періоди з 01.03.2016 по 30.04.2018 позивач не отримав належну йому пенсію (а.с.65-66).

Як зазначив відповідач, вказана сума заборгованості буде виплачена при визначенні Кабінетом Міністрів України окремого порядку.

Між тим, з такими доводами відповідача суд погодитись не може.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося не з вини пенсіонера, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має право на виплату йому пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.

Враховуючи, що право на виплату пенсії позивач набув, проте, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача.

Доводи відповідача про те, що виплата заборгованості позивачу буде здійснена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України з моменту його прийняття, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365», є неприйнятними, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону №1058-IV щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд, з метою відновлення порушених прав ОСОБА_1 вважає за необхідне зобов'язати Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганській області виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 01.03.2016 по 30.04.2018.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для невиплати пенсії позивачу пенсії за період з 01.03.2016 по 30.04.2018 та таким чином пенсія позивачу повинна бути виплачена без відтермінування на невизначений час.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 07.12.2018 звільнено позивача від сплати судового збору за подання адміністративного позову (а.с.1-2).

Оскільки ухвалою суду від 07.12.2018 позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Кремінського відділу Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 21.06.2018 про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року.

Зобов'язати Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (93009, Луганська область, м.Рубіжне, вул.Студентська, буд.35А, ) відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) призначеної йому пенсії за віком з 01 червня 2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.03.2016 по 30.04.2018.

Зобов'язати Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (93009, Луганська область, м.Рубіжне, вул.Студентська, буд.35А, ) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) борг з виплати пенсії за період з 01.03.2016 по 30.04.2018.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова