Справа № 0240/2639/18-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2639/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

23 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Москальчука Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року (повний текст якого складено 23 жовтня 2018 року у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, у якому просив визнати протиправним та скасувати п. 6 рішення Вінницької міської ради від 27.06.2018 року № 1261 і зобов'язати відповідача поновити раніше укладений з ним договір оренди земельної ділянки площею 44 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що оскаржуваним рішенням йому відмовлено в поновленні терміну дії договору оренди вказаної земельної ділянки площею з підстав, які носять загальний характер, існували на час надання ділянки в оренду ще в 2003 році та суперечать висновкам інших уповноважених органів.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької міської ради від 27.06.2018 року № 1261 в частині відмови ОСОБА_2 в поновленні терміну дії договору оренди земельної ділянки б/н від 03.11.2008, що зареєстрований за № 4, від 23.01.2009. Зобов'язано Вінницьку міську раду повторно розглянути питання щодо поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки б/н від 03.11.2008, що зареєстрований за № 4, від 23.01.2009.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

21 грудня 2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. .

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати, а провадження у справі - закрити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, земельна ділянка, щодо якої було прийняте рішення Вінницької міської ради від 27.06.2018 року № 1261, що є предметом оскарження в даній справі, є земельною ділянкою комунальної форми власності.

Вказана земельна ділянка надавалась в оренду ОСОБА_2 в 2003, 2008 та 2013 році.

Рішенням Вінницької міської ради від 27.06.2018 року № 1261 позивачу відмовлено в поновленні терміну дії договору оренди земельної ділянки №4 від 23.01.2008, площею 44 кв. м, наданої для будівництва і обслуговування гаража на АДРЕСА_1, у зв'язку із невідповідністю намірів вимогам містобудівної документації.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду для його скасування.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що такі підстави як невідповідність намірів вимогам містобудівної документації (змішана багатоповерхова житлова та громадська забудова, ділянка розміщена частково у межах "червоних ліній"), що існували на момент прийняття Вінницькою міською радою рішення № 1340 від 21.06.2013, яким поновлено строк договору оренди земельної ділянки, не може бути підставою для прийняття рішення № 1261 від 27.06.2018 року про відмову в поновленні позивачу строку договору оренди земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору та вбачає наявність підстав для закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Положеннями ч. п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Так, з матеріалів справи слідує, що спір у справі, що розглядається стосується порушеного, на думку позивача, права поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки площею 44 кв.м., яка є комунальною власністю, а Вінницька міська рада під час здійснення повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Таким чином, виник спір про цивільне право і подальше оспорювання права оренди на спірну земельну ділянку не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права оренди на земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 727/10968/17

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" указав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

На підставі викладеного, виходячи з заявлених вимог, суб'єктного складу спору, суд апеляційної інстанції вважає, що спір у даній справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а існує спір про право, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст. 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 частини першої ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по даній справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Вінницької міської ради задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2 право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 січня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.