Справа № 2а-5126/11/1370
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

24 січня 2019 року

справа №2а-5126/11/1370

адміністративне провадження №К/9901/27452/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач)

суддів: Гончарової І. А., Олендера І. Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року

у складі судді Гавдика З.В.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року

у складі колегії суддів Гулида Р.М., Кузьмича С.М., Улицького В.З.

у справі № 2а-5126/11/1370

за позовом Колективного виробничого підприємства "Енергомонтаж"

до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року Колективне виробниче підприємство "Енергомонтаж" (далі - Підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - податковий орган, відповідач у справі, правонаступник - Личаківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області), з урахуванням уточнень до позовних вимог, про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 01 грудня 2010 року № /4/30070, №/4/30072, № /4/30071 та від 27 липня 2010 року № /0/17403, з мотивів безпідставності їх прийняття.

06 квітня 2015 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року, позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій висновувалися з протиправності спірних податкових повідомлень-рішень внаслідок недоведеності податковим органом факту завищення Підприємством суми бюджетного відшкодування за квітень-травень 2010 року та протиправного формування податкового кредиту платником податків у січні 2010 року.

04 листопада 2016 року відповідач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України.

У касаційній скарзі податковий орган, посилаючись на порушення норм матеріального права, а саме вимог статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР (далі - Закон № 168/97-ВР), статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181 (далі - Закон № 2181), не погоджується з оцінкою, наданою судами попередніх інстанцій встановленим обставинам справи. У зв'язку із зазначеним відповідач просить за наслідками касаційного перегляду прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

07 листопада 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику тридцятиденний строк для усунення її недоліків з моменту отримання цієї ухвали (суддя Веденяпін О. А.).

20 грудня 2016 року відповідачем усунуто недоліки касаційної скарги.

01 лютого 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за наслідком усунення відповідачем недоліків касаційної скарги у встановлений судом строк та витребувано з Львівського окружного адміністративного суду справу № 2а-5126/11/1370.

15 березня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення позивача на касаційну скаргу, в яких Підприємство спростовує доводи касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

15 січня 2018 року справа № 2а-5126/11/1370 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

22 лютого 2018 року справу № 2а-5126/11/1370 разом з матеріалами касаційної скарги передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що позивач є платником податку на додану вартість та перебуває на обліку у відповідача.

16 червня 2010 року та 15 липня 2010 року податковим органом проведено невиїзні позапланові перевірки платника податків з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів за, відповідно, квітень 2010 року та травень 2010 року, за результатами яких складено акти перевірок від 16 червня 2010 року № 308/23-4/01018671 та від 15 липня 2010 року № 392/23-4/010118671 (далі - акти перевірок).

На підставі вказаних актів перевірок податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення, які оскаржено Підприємством до податкового органу вищого рівня, зокрема і податкове повідомлення-рішення від 27 липня 2010 року № /0/17403.

Податковим повідомленням-рішенням № /0/17403 за порушення вимог підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7, підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР платнику податків зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за травень 2010 року у розмірі 131 575 грн.

За результатами процедури апеляційного адміністративного оскарження прийнято рішення від 18 листопада 2010 року №22253/10/25-005/325,326, яким податкове повідомлення-рішення від 27 липня 2010 року № /0/17403 залишено без змін та додатково донараховано податок на додану вартість за квітень 2010 року у сумі 83 790 грн, за травень 2010 року у сумі 61 430 грн 92 коп., а також збільшено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за травень 2010 року у сумі 33 084 грн.

01 грудня 2010 року на підставі актів перевірок та рішення від 18 листопада 2010 року №22253/10/25-005/325,326 посадовою особою податкового органу прийнято податкові повідомлення-рішення від 01 грудня 2010 року № /4/30070, № /4/30071, №/4/30072.

Податковими повідомленнями-рішеннями № /4/30070, № /4/30071, №/4/30072 за порушення вимог підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7, підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР відповідно зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за квітень 2010 року у розмірі 83 790 грн, зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за травень 2010 року у розмірі 131 575 грн та зобов'язано сплатити суму податку у розмірі 61 430 грн, визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у сумі 33 084 грн.

Штрафні (фінансові) санкції податковими повідомленнями-рішеннями застосовано на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону № 2181.

Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що склад податкових правопорушень доводиться податковим органом висновком про протиправність формування позивачем податкового кредиту у січні 2011 року за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Леорд Плюс-К», внаслідок чого платником податків завищено заявлені суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2010 року на 83 790 грн та за травень 2010 року на 131 575 грн.

Протиправність формування податкового кредиту за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Леорд Плюс-К» доводиться податковим органом із посиланням на висновки акта позапланової виїзної перевірки позивача з питань правомірності відображення в податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2010 року залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеним та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, яким встановлено завищення податкового кредиту у січні 2010 року на загальну суму 446 243 грн і, як наслідок, завищено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредити за січень 2010 року на 372 475 грн.

Донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість за квітень 2010 року у сумі 83 790 грн та травень 2010 року у сумі 61 430 грн обґрунтовується податковим органом тим, що вказані суми вже було відшкодовано платнику податків та використано ним на погашення недоїмки та пені.

Положення підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР регламентують порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, а також визначають варіанти дій платника податків у разі декларування ним від'ємного значення такої суми, зокрема, здійснення бюджетного відшкодування.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Леорд Плюс-К» укладено договір поставки від 13 серпня 2009 року № 13-08/09 з додатковими угодами та специфікаціями (предмет договору - поставка будівельних матеріалів).

Реальність операцій з постачання товарно-матеріальних цінностей із вказаним контрагентом за цим самим договором та правомірність формування Підприємством податкового кредиту у січні 2010 року досліджена судами в інших адміністративних справах (№ 2а-7221/11/1370, 2а-2466/11/1370) та підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент розгляду судами попередніх інстанцій) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що доводи податкового органу, викладені в актах перевірки та покладені в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, спростовані судовими рішеннями, які набрали законної сили. Відтак Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що зменшення сум бюджетного відшкодування за квітень-травень 2010 року та донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість на підставі таких податкових повідомлень-рішень є протиправним.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Обґрунтування касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою, наданою судами першої та апеляційної інстанцій встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено. У касаційній скарзі відтворено висновки податкового органу про завищення суми від'ємного значення попереднього періоду з податку на додану вартість за січень 2010 року без врахування обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, та всупереч преюдиційному значенню судових рішень.

Верховний Суд визнає, що, з урахуванням встановлених обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року у справі № 2а-5126/11/1370 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер