Справа № 192/136/16-а(2-а/192/2/16)
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 року

м.Київ

справа №192/136/16-а(2-а/192/2/16)

адміністративне провадження №К/9901/7985/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Анцупової Т.О., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2016р. (суддя - Щербина Н.О.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016р. (судді: Уханенко С.А., Богданенко І.Ю., Дадим Ю.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, третя особа: Відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у винесенні протиправного рішення та скасування рішення відповідача від 24.12.2015р. №17-3/VII «Про дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_1.»;

- зобов'язати відповідача винести рішення, яким дозволити розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості площею 0,7511 га для комерційного використання за цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням відповідача від 24.12.2015р. №17-3/VII порушено її права, що позбавляє її користування частиною земельної ділянки, на якій розташований належний їй на праві власності об'єкт нерухомого майна, а також, що вищевказане рішення винесе в порушення норм чинного законодавства України.

Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2016р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодилась позивач, подала касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення порушено вимоги ст. 123 Земельного кодексу України, оскільки у разі зміни площі земельної ділянки органи місцевого самоврядування зобов'язані надавати дозвіл на проект її відведення, а не на розробку технічної документації щодо відведення земельної ділянки.

Крім того, відповідач уже надавав позивачу дозвіл на розробку технічної документації земельної ділянки рішенням №17-47/VI від 22.12.2014р., а тому при прийнятті спірного рішення відповідач фактично скасував своє попереднє рішення ненормативного характеру. При цьому акти ненормативного характеру не можуть бути скасовані чи змінені відповідачем самостійно.

Крім того, оскаржуваним рішенням відповідача порушено право власності позивача, оскільки належна їй на праві власності огорожа навколо об'єкта нерухомості внаслідок зменшення площі земельної ділянки залишилася на вилученій відповідачем земельній ділянці.

Відповідач у поданому до суду запереченні на касаційну скаргу просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, в ході розгляду справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач згідно договору дарування від 28.11.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рябих В.М. за реєстровим №3925, є власником нерухомого майна будівлі хлібокомбінату загальною площею 988,5 кв.м, який розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,7511 га кадастровий номер НОМЕР_1(а.с.15)

Право власності на об'єкт нерухомого майна зареєстровано приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рябих В.М. згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2013р. за індексним номером 13588327 (а.с.16)

Згідно договору дарування від 27.11.2013р. нерухоме майно позивача - будівля хлібокомбінату загальною площею 988,5 кв.м розташоване на неприватизованій земельній ділянці площею 0,7511 га кадастровий номер НОМЕР_1, яка згідно договору оренди від 28.01.2008р. перебувала у користуванні ОСОБА_3 (а.с.18-19) зі строком оренди - п'ять років.

Вказаний договір оренди був зареєстрований у Солонянському відділі ДРФ ДП Центр ДЗК 26.02.2008р. Строк дії договору оренди - до 26.02.2013р (а.с.18-19)

Рішенням відповідача №17-47/VI від 22.12.2014р. позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7511 га в оренду на підставі наданої нею заяви.(а.с.21)

Крім того, відповідачем 09.07.2015р. винесено рішення про внесення змін до рішення селищної ради від 22.12.2014р. №17-47/VI в частині цільового використання земельної ділянки для комерційного використання. (а.с.22)

Позивач 19.11.2015р. звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,7511 га в натурі.

Відповідачем винесено рішення від 24.12.2015р. № 17-3/VII «Про дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_1.», яким вирішено дати дозвіл позивачу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за адресою: смт. Солоне, вул. Гагаріна № 27 площею 0,7329 га. (а.с.23)

Позивач, вважаючи дії відповідача неправомірними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Розглядаючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що власником спірної земельної ділянки є відповідач і йому надано право в межах його компетенції зазначати площу земельної ділянки під час надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою.

Суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення договору дарування нерухомого майна, за яким позивач набув право власності на об'єкт нерухомості, земельна ділянка уже не перебувала в оренді у попереднього власника у зв'язку із закінченням договору оренди землі, а тому відповідач під час прийняття такого рішення не повинен був керуватися положеннями ч. 2 ст.120 Земельного кодексу України щодо обов'язку передачі в оренду позивачу земельної ділянки загальною площею 0,7511 га.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення відповідача прийнято на підставі та в межах повноважень, визначених Земельним кодексом України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази щодо виконання позивачем попереднього рішення відповідача від 22.12.2014р. №17 щодо розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0,7511 га, а тому відповідач мав право прийняти оскаржуване рішення.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що приймаючи рішення про надання позивачу дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки відповідач діяв на підставі закону та в межах наданих повноважень, рішення відповідача прийняте на підставі власноручної заяви позивача, а тому суди обґрунтовано прийняли рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку меншого розміру ніж вона просить призвело до порушення іі прав також є безпідставним, оскільки попереднім рішенням від 22.12.2014р. відповідач надав дозвіл на розробку проекту на земельну ділянку в тому розмірі, який просила позивач, таке рішення не скасоване і підлягає виконанню у встановленому законом порядку.

Крім того, в разі, якщо позивач вважає, що відповідачем порушено або заперечуються її права користувача земельної ділянки такі, залежно від складу учасників, підлягають захисту в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, оскільки при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2016р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016р.- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Т.О. Анцупова

В.М. Кравчук