Справа № 620/3971/18
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року Чернігів Справа № 620/3971/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
доУправління Держпраці у Чернігівській області
провизнання протиправною та скасування постанови,
У С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (надалі також ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови від 01.11.2018 № 25-01-104/0689/285 щодо накладення штрафу в розмірі 446760,00 гривень уповноваженими посадовими особами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем проведено інспекційне відвідування позивача щодо порушень законодавства про працю, за результатами якого складено акт, яким зафіксовано, що працівників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 фактично допущено до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказами чи розпорядженнями власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу. За результатами розгляду акту відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу в сумі 446760 грн. З вказаною постановою позивач не погоджується, оскільки зі ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір № 1 від 06.08.2018, з якого вбачається, що за дорученням замовника виконавець зобов'язується на власний ризик виконати роботи в обсязі і на умовах передбачених договором та додатковими угодами до нього, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити дані роботи. Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника, а сам організовує процес виконання робіт і зобов'язаний виконати усі роботи у повній відповідності до технічної документації. Факт виконання відповідних робіт з боку підрядника засвідчується актами приймання- передачі виконаних робіт. Аналогічні договори укладені ще з двома особами, проте щодо останніх у відповідача не виникло жодних питань. Окрім того, позивач вказує на те, що інші три особи, зазначені в акті перевірки, взагалі невідомі ФОП ОСОБА_1 і чому вони знаходились в місці виконання робіт також невідомо. Окрім іншого, позивач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 лише за його власним запитом від 05.11.2018 було ознайомлено з наказом та направленням щодо проведення контрольного заходу, актом інспекційного відвідування та оскаржуваною постановою про накладення штрафу, що є в свою чергу грубим порушенням зі сторони відповідача. Відповідачем порушений 5-денний строк повідомлення позивача до дати розгляду справи, встановлений Порядком. На момент розгляду справи у відповідача не було відомостей про те, що позивача було належним чином проінформовано про дату розгляду справи, а тому у заступника начальника Управління Держпраці Чернігівської області не було підстав проводити розгляд справи за відсутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Відповідач у встановлені судом строки направив до суду відзив на позов, в якому позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити в повному обсязі та зазначив, що під час інспекційного відвідування 10.10.2018, за адресою фактичного проведення робіт ФОП ОСОБА_1, а саме: м. Чернігів, вул. І. Мазепи, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які проводили ремонтні роботи по укладці тротуарної плитки, були надані письмові пояснення щодо роботи у позивача. Під час інспекційного відвідування 11.10.2018, за адресою фактичного проведення робіт ФОП ОСОБА_1, а саме: м. Чернігів, вул. І.Мазепи встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 продовжували проводити ремонтні роботи по укладці тротуарної плитки. Виходячи з наведеного, вбачається фактичний допуск до роботи ОСОБА_6 з 09.10.2018, ОСОБА_3 з 08.10.2018 та ОСОБА_4 з 05.10.2018 без укладення трудових договорів, без видання наказів про прийняття вказаних працівників на роботу та без належного повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також, в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 надано документи щодо працевлаштованих працівників та осіб, з якими було укладено цивільно-правові договори:

- трудовий договір від 17.04.2018 № 1, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_7, наказ від 16.04.2018 № 1/К про прийняття ОСОБА_7 на посаду дорожнього робітника 3 розряду з 17.04.2018, повідомлення про прийняття працівника на роботу, сформоване 16.04.2018, заява ОСОБА_7 про прийняття на роботу від 16.04.2018;

- цивільно-правовий договір № 2 від 03.09.2018, укладений позивачем з ОСОБА_8 на виконання послуг з улаштування асфальтобетонного покриття, акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору № 2 від 30.09.2018;

- цивільно-правовий договір № 3 від 03.09.2018, укладений між позивачем та ОСОБА_9 на виконання послуг з улаштування асфальтобетонного покриття, акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору № 3 від 30.09.2018;

- наказ № 5/К від 03.09.2018 про прийняття на посаду дорожніх робітників 3 розряду по договору ЦПХ з 03.09.2018 ОСОБА_10 та ОСОБА_9;

-цивільно-правовий договір № 1 від 06.08.2018, укладений позивачем з ОСОБА_2 на виконання обовязків виконроба дорожніх робіт, акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору № 1 від 31.08.2018, акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору № 1 від 30.09.2018, наказ № 4/К від 06.08.2018 про прийняття на посаду виконроба дорожніх робіт ОСОБА_2 з 06.08.2018 по договору ЦПX.

Згідно п. 1 цивільно-правового договору № 1 від 06.08.2018, укладеного позивачем зі ОСОБА_11 Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобовязання виконання обовязків виконроба дорожніх робіт. Даний договір не містить в собі конкретних фізичних величин, як і кінцевого результату праці, натомість ОСОБА_11 виконує роботу за професією виконроба, що свідчить про наявність трудових відносин. Предметом укладеного договору є процес праці, а не її кінцевий результат. ОСОБА_11 за дорученням позивача систематично виконувала певні трудові функції виконроба. В договорі не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

На підставі абзацу 2 частини 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України за фактичний допуск працівників ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 до роботи без укладення трудового договору (ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України) винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-01-104/0689/285 від 01.11.2018 на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 446760,00 грн.

Позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що в під час контролюючого заходу інспекторам також надавалися для ознайомлення два цивільно-правові договори, які є ідентичними договору укладеному ФОП ОСОБА_1 із ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_8 та ОСОБА_9А.), які відповідачем не були розцінені інспектором як такими, що містять ознаки трудових. Окрім того позивач звертає увагу на те, що до позову додано копію форми №1ДФ податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого податку з них, де в графі 5 визначені ознаки доходу, де під числом 102 - фізичні особи, а під числом 101 - найманий працівник ОСОБА_7 (трудовий договір №1 від 17.04.2018).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративний справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На підставі наказу Управління від 10.10.2018 № 303 та направлення на перевірку від 10.10.2018 № 1137 головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_12 доручено провести інспекційне відвідування позивача на предмет додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманими працівниками.

Під час інспекційного відвідування 10.10.2018 та 11.10.2018, за адресою фактичного проведення робіт ФОП ОСОБА_1, а саме: м. Чернігів, вул. І.Мазепи, відповідачем встановлено фактичний допуск до роботи ОСОБА_5 з 09.10.2018, ОСОБА_3 з 08.10.2018 та ОСОБА_4 з 05.10.2018 без укладення трудових договорів, без видання наказів про прийняття вказаних працівників на роботу та без належного повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За результатами інспекційного відвідування було складено акт від 11.10.2018 № 25-01-104/0689, відповідно до якого встановлені порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Так, під час проведення інспекційного відвідування позивача, інспектор праці отримав від ФОП ОСОБА_1 документи щодо працевлаштованих працівників та осіб, з якими укладено цивільно-правові договори, а саме:

- трудовий договір від 17.04.2018 № 1, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_7, наказ від 16.04.2018 № 1/К про прийняття ОСОБА_7 на посаду дорожнього робітника 3 розряду з 17.04.2018, повідомлення про прийняття працівника на роботу, сформоване 16.04.2018, заява ОСОБА_7 про прийняття на роботу від 16.04.2018;

- цивільно-правовий договір № 2 від 03.09.2018, укладений позивачем з ОСОБА_8 на виконання послуг з улаштування асфальтобетонного покриття, акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору № 2 від 30.09.2018;

- цивільно-правовий договір № 3 від 03.09.2018, укладений між позивачем та ОСОБА_9 на виконання послуг з улаштування асфальтобетонного покриття, акт прийому наданих послуг до цивільно- правового договору № 3 від 30.09.2018;

- наказ № 5/К від 03.09.2018 про прийняття на посаду дорожніх робітників 3 розряду по договору ЦПХ з 03.09.2018 ОСОБА_10 та ОСОБА_9;

- цивільно-правовий договір № 1 від 06.08.2018, укладений позивачем зі ОСОБА_2 на виконання обовязків виконроба дорожніх робіт, акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору № 1 від 31.08.2018, акт прийому наданих послуг до цивільно-правового договору № 1 від 30.09.2018, наказ № 4/К від 06.08.2018 про прийняття на посаду виконроба дорожніх робіт ОСОБА_2 з 06.08.2018 по договору ЦПX.

Так, згідно п. 1 цивільно-правового договору № 1 від 06.08.2018, укладеного позивачем зі ОСОБА_11 за дорученням замовника виконавець зобов'язується на власний ризик виконати роботи в обсязі і на умовах передбачених договором та додатковими угодами до нього, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити дані роботи. Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника, а сам організовує процес виконання робіт і зобов'язаний виконати усі роботи у повній відповідності до технічної документації. Факт виконання відповідних робіт з боку виконавця засвідчується актами приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно до копії форми № 1ДФ податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого податку з них, в графі 5 визначені ознаки доходу, де під числом 102 - фізичні особи, а під числом 101 - найманий працівник ОСОБА_7

Як зазначає позивач в позовній заяві щодо ОСОБА_3С, ОСОБА_4 та ОСОБА_13, пояснення яких містяться в акті №25-01-104/0689 від 11.10.2018, ФОП ОСОБА_1 вказані особи невідомі та чому вони знаходилися в місці виконання робіт також.

Заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області ОСОБА_14 01.11.2018 було розглянуто справу про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування від 11.10.2018 №25-01-104/0689.

На підставі абзацу 2 частини 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України за фактичний допуск працівників ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 до роботи без укладення трудового договору винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-01-104/0689/285 від 01.11.2018 на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 446760,00 грн.

Постанова про накладення штрафу була надіслана позивачу рекомендованим листом 01.11.2018 та отримана останнім 02.11.2018.

Із вказаною постановою про накладення штрафу позивач не погоджується, вважає її протиправною, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 цього КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Тривалість інспекційного відвідування для субєктів малого підприємництва становить два робочі дні (п. 10 Порядку №295).

Пунктом 11 Порядку №295 визначені права інспектора праці під час проведення інспекційного відвідування серед яких визначено право на фіксування проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-,фото-,та відеотехніки.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

Пунктами 27, 28, 29 Порядку № 295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Суд звертає увагу, що інспектором праці в акті перевірки зроблено висновки про порушення норм трудового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на підставі наданих пояснень громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, проте зазначені письмові пояснення написані одною особою, що вбачається з копій вказаних пояснень, долучених до матеріалів справи відповідачем.

Таким чином, оскільки матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото-, та відеотехніки, як це передбачено пунктом 11 Порядку № 295 відсутні, суд критично відносить до тверджень відповідача про наявність фактичних трудових відносин з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Щодо тверджень контролюючого органу стосовно фактичного допуску ОСОБА_2 з 06.08.2018 до роботи без належного оформлення трудового договору суд зазначає таке.

Зі змісту цивільно-правового договору №1 від 06 серпня 2018 року укладеного між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вбачається, що за дорученням замовника виконавець зобов'язується на власний ризик виконати роботи в обсязі і на умовах передбачених договором та додатковими угодами до нього, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити дані роботи. Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника, а сам організовує процес виконання робіт і зобов'язаний виконати усі роботи у повній відповідності до технічної документації. Факт виконання відповідних робіт з боку виконавця засвідчується актами приймання-передачі виконаних робіт.

У відповідності до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору. Згідно ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Законодавчо визначеної заборони позивачу щодо укладення вищезазначеного договору не існує.

Сторони, підписавши цивільно-правовий договір, дійшли згоди щодо всіх його істотних умов, які не суперечать нормам чинного законодавства України.

У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Цивільно-правового договір між ОСОБА_2 та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 не містить ознак нікчемного правочину, рішення суду про визнання його недійсним відсутній.

Пунктом 11 Порядку N 295 визначено права посадових осіб інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, при цьому інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

Таким чином, наведені інспектором в акті №25-01-104/0689 від 11 жовтня 2018 року твердження не можуть бути підставою для висновків, що правовідносини між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 згідно цивільно-правового договору не є відносинами цивільно-правового характеру. А дії позивача щодо укладення даного договору не можуть бути розцінені, як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 із змінами та доповненнями, справа про накладення штрафу розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п.4). Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу приймається уповноваженою особою не пізніше ніж через 10 днів з дати складання акту про виявлені порушення (п.3).

Пункт 8 Порядку передбачає, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту складає постанову про накладення штрафу. Зазначена постанова складається у двох примірниках, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, а другий надсилається протягом трьох днів субєктові господарювання, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На основі системного аналізу викладених правових норм та з урахуванням всього зазначеного, наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а постанова про накладення штрафу визнанню протиправною та скасуванню.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Постанову Управління Держпраці у Чернігівській області від 01 листопада 2018 року про накладення штрафу на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 у розмірі 446760,00 гривень уповноваженими посадовими особами № 25-01-104/0689/285 - визнати протиправною та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4467 (чотири тисячі чотириста шістдесят сім) грн 61 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 14000, код НОМЕР_1.

Відповідач: Управління Держпраці у Чернігівській області, вул. П'ятницька, буд. 39, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 24.01.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб