Справа № 743/1846/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1846/18 Суддя (судді) першої інстанції: Павленко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6 про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6 про продовження строку затримання відповідача терміном на три місяці та звернення постанови суду до негайного виконання.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2018 року позов задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6 на три місяці до 26 квітня 2019 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт зазначив, що немає жодного законодавчого обґрунтування для продовження строку його тримання у пункті, оскільки він ніяким чином не перешкоджав ідентифікації своєї особи. Зазначив, що неодноразово намагався надати позивачу копію свого паспорта для прискорення процедури його ідентифікації, однак позивач проігнорував.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2018 року працівниками УБЗПТЛ ГУНП в Харківській області спільно з працівниками ГУДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та осіб без громадянства, які нелегально перебувають на території м. Харкова, було виявлено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні», оскільки у нього були відсутні документи, що посвідчують його особу та громадянську приналежність.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 липня 2018 року, яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року, було примусово видворено за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та затримано останнього з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства , які незаконно перебувають на території України.

27 липня 2018 року громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, передано до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, про що складено акт приймання-передавання іноземця або особи без громадянства.

В подальшому з метою ідентифікування та документування відповідача свідоцтвом для повернення на Батьківщину, ГУДМС України в Харківській області звернулося з відповідним листом до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України, проте відповіді на вказаний лист не отримало.

Враховуючи те, що строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України закінчується 26.01.2019 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Частиною 3 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» передбачено, що Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Отже, іноземці або особи без громадянства можуть виїхати за межі території України за наявності дійсного паспортного документу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців (ч. 11 ст. 289 КАС України)

Згідно ч. 12 ст. 289 КАС України орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Частиною 13 ст. 289 КАС України визначено умови, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області вжито ряд відповідних заходів щодо ідентифікації особи та приналежності до громадянства Народної Республіки Бангладеш.

Однак, на момент розгляду справи інформація з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документи, необхідні для ідентифікації особи, не надійшли.

Згідно п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року, № 353/271/150, зареєстрованого в Мін'юсті 21.05.2012 року за № 806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Судом встановлено, що станом на момент подання позову до суду та розгляду справи у суді документів (свідоцтво про повернення на батьківщину громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4) для ідентифікації особи від Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України не надходило, що свідчить про неможливість забезпечення примусового видворення особи.

Доводи апелянта про те, що він неодноразово намагався надати позивачу копію свого паспорта для прискорення процедури його ідентифікації, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 16 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в'їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Таким чином, документом, який надає право іноземцю на виїзд є паспортний документ іноземця, виданий уповноваженим органом іноземної держави та визнається Україною.

Згідно норм Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, видворення іноземця, за відсутності паспортного документа, який дає право на виїзд з України, відбувається на підставі посвідчення особи на повернення.

В разі застосування процедури реадмісії іноземця у випадках, передбачених міжнародними договорами України про реадмісію, посвідчення особи на повернення видається територіальними органами ДМС після надходження від держави, до якої надсилається запит про реадмісію, відповідного погодження, що передбачено Правилами оформлення і видачі посвідчення особи на повернення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №394.

Разом з тим, поза межами процедури реадмісії, органи Державної міграційної служби не наділені повноваженнями щодо видачі посвідчення особи на повернення іноземцям, та відповідні посвідчення (свідоцтва) на повернення мають видаватись уповноваженим органом іноземної держави (консульством).

Враховуючи те, що інформація з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства на час розгляду справи відсутня, крім того відсутні у відповідача документи, які дають право на виїзд з України, оскільки складений іноземною мовою документ НОМЕР_1 копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.56) не дає права на виїзд за межі території України, колегія суддів доходить висновку, що забезпечити процедуру видворення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6 не видається за можливе, а тому наявні визначені ст.289 КАС України підстави для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Крім того, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовної вимоги позивача про допущення судового рішення до негайного виконання, оскільки ст.371 КАС України визначено виключний перелік рішень, які підлягають негайному виконання.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев