Справа № 560/3588/18
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3588/18
РІШЕННЯ

іменем України

17 січня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

за участю:секретаря судового засідання Бачка А.М. представник позивача: ОСОБА_1 представників відповідача: Ткачук М.П., Сураєва О.О.
розглянувши адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4, позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області, а саме:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 жовтня 2018 року № Ф- з єдиного внеску на суму 151058,16 грн;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18 жовтня 2018 року на суму 16058,77 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 164143,81 грн (131315,05 грн податкове зобов'язання та 32828,76 грн штрафних санкцій);

- податкове повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб в сумі 340 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з військового збору на загальну суму 13678,65 грн (10942,92 грн податкове зобов 'язання та 2735,73 грн штрафних санкцій);

- податкове повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість на загальну суму 2165766,25 грн (1732613 грн податкове зобов'язання та 433153,25 грн штрафних санкцій);

- податкове повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в сумі 2550 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 182472,75 грн (145978,20 грн податкове зобов'язання та 36494,55 грн штрафних санкцій).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновок відповідача про перевищення позивачем протягом трьох кварталів 2016 року встановленого законом загального ліміту доходу в розмірі 5000000,00 грн і про необхідність переведення позивача на загальну систему оподаткування з IV кварталу 2016 року ґрунтується виключно на даних спірного та суперечливого розрахунку виходу готової продукції згідно списання нітриту натрію на виробництво.

При цьому, будь-які належні нормативно-правові підстави для проведення відповідачем такого розрахунку відсутні, а розрахунок відповідача об'єктивно і докорінно спростовується наявними у позивача журналами обліку надходження та витрат нітриту натрію на м'ясопереробному цеху позивача, журналами обліку витрат розчину нітриту натрію у виробничому цеху, рецептурними журналами, деклараціями виробника, первинними накладними на відпуск товару контрагентам - покупцям тощо.

Позивач зазначає, що складений відповідачем розрахунок виходу готової продукції є лише припущенням, не підтвердженим жодними документами, а згідно з приписами ст. 83 ПК України, висновок податкового органу за результатами перевірки так само як і судове рішення щодо вирішення по суті податкового спору не може ґрунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, позивач вважає, оскаржувані рішення відповідача протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.11.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Від представника відповідача на адресу суду 22.11.2018 надійшов відзив, в якому останній зазначає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

За наслідками перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи контролюючим органом складено акт №1503/22-01-13-03/НОМЕР_1 від 02.10.2018 та прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій.

В ході перевірки позивачу вручено вимогу про надання документів та пояснень від 25.09.2018 із зобов'язанням надати пояснення стосовно перевищення витрат над доходами та щодо джерел оплати вказаних перевищень.

У відповідь на вказану вимогу ФОП ОСОБА_4 надано лист №25/09-18 від 25.09.2018 по неможливість надання вказаного пояснення, а тому позивачем не спростовано, що оплата сум перевищення витрат над задекларованими доходами здійснювалась за рахунок коштів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності.

Крім того, під час проведення перевірки позивачу надано письмову вимогу від 12.09.2018 про надання документів та пояснень щодо стану дебіторсько-кредиторської заборгованості станом на 01.01.2015, 01.01.2016, 01.01.2017 та 31.12.2017, а також про залишки товарно-матеріальних цінностей станом на ті самі дати, однак, позивачем листом від 12.09.2018 №12/09-18 відмовлено у наданні такої інформації.

На порушення п.292.1 ст.292 ПК України, ФОП ОСОБА_4 занижено суму доходу, що оподатковується за ставкою платника єдиного податку III групи за 2015 рік 1 885 083,62 грн., за три квартали 2016 року на 1 213 368,71 грн.

Внаслідок вказаних порушень, даною перевіркою відповідач встановив перевищення позивачем критерію для платника єдиного податку третьої групи, а саме : обсяг доходу за три квартали 2016 року перевищує 5 000 000 грн., чим порушено п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України.

Таким чином, з 01.10.2016 позивач зобов'язана була знаходитись на загальній системі оподаткування, особливості оподаткування доходів якої встановлено статтею 177 ПК України.

Враховуючи понесені витрати та доходи від реалізації продукції позивачем на порушення п. 163.1 ст. 163, п.п.164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, занижено суму чистого оподатковуваного доходу, всього на суму 729 528,04 грн, в т.ч. в 4 кв. 2016 - на 47 816,20 грн, в 2017 році - на 681 711,84 грн, відповідно занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 131 315,05 грн, в тому числі в 4 кв. 2016 - 8 606,92 грн, в 2017 році - 122 708,13 грн.

А тому, за результатами таких висновків відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.10.2018 форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 164 143,81 грн.

Крім того, вказана сума заниженого чистого доходу стала, також, базою оподаткування для військового збору та єдиного внеску.

В зв'язку із вищевикладеним просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На адресу суду від представника позивача 17.12.2018 надійшли додаткові обгрунтування позовної заяви, в яких останній зазначив, що відповідно до податкового повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п на суму 510 грн.

При цьому, позивач вказує, що факт не зазначення позивачем контрагентів-підприємців ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 у відповідній податковій звітності жодним чином не призвів до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань відповідного платника податку та/або до зміни платника податку, оскільки позивач не мала по відношенню до вказаних вище контрагентів статусу податкового агента, оскільки вони є суб'єктами підприємницької діяльності та самостійно сплачують усі необхідні податки від здійснення ними підприємницької діяльності і відповідають за дотримання норм податкового законодавства України.

Враховуючи вищевикладене та наведені вимоги податкового законодавства України, позивач вважає, що в даному випадку існує явна протиправність спірного податкового повідомлення-рішення № від 18.10.2018.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили стосовно задоволення позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши позовну заяву, відзив на позов та оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв'язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ГУ ДФС у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.

За результатами проведеної перевірки посадовими особами відповідача складено акт №1503/22-01-13-03/НОМЕР_1 від 02.10.2018.

Відповідач за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки дійшов висновків про наступні порушення суб'єктом господарювання, а саме:

- п.292.1 ст.292 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-1V із змінами та доповненнями, підприємцем в періоді, що перевірявся занижено суму податкових зобов'язань з єдиного податку в розмірі 145978,20 грн, в тому числі за 2015 р. - 75403,34 грн, за три квартали 2016 року - 70574,86 грн.

- п.163.1 ст.163, п.п.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, підприємцем в періоді, що перевірявся занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб що сплачується за результатами річного декларування на 131315,05 грн, в тому числі в 4 кв. 2016 р.-8606,92 грн, в 2017 р. - 122708,13 грн.

- п.16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення", п. 163.1 ст. 163, п.п.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755- VI, зі змінами та доповненнями, підприємцем в періоді, що перевірявся занижено суму податкових зобов'язань з військового збору на 10942,92 грн., в тому числі за 4 кв. 2016 р. на 717.24 грн., за 2017 рік на 10225,68 грн.

- п.4 ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6 та п.2 ч.1 ст.7, ч.5, ч.11 ст.8, абз.3 ч.8 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 pоку - №2464-VI "Пpo збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", із змінами та доповненнями, платником занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, що підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 151058,16 грн, в тому числі, за 4 кв. 2016 р. - 9529,56 грн, за 2017 рік - 141528,60 грн.

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.193.1 ст.193, п.194.1 ст.194, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 зі змінами та доповненнями, платником занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на 1732613 грн., в тому числі: жовтень 2016 р. -85213 грн; листопад 2016 р. - 93280 грн; грудень 2016 р.- 55880 грн; січень 2017 р. - 81120 грн; лютий 2017 р. - 125600 грн; березень 2017 р. - 425760 грн; квітень 2017 р. - 111680 грн; травень 2017 р.- 106080 грн; червень 2017 р.- 90400 грн; липень 2017 р.- 94720 грн; серпень 2017 р. - 90880 грн; вересень 2017 р. - 90720 грн; жовтень 2017 р. - 100480 грн, листопад 2017 р. - 98240 грн; грудень 2017 р. - 82560 грн.

- п.49.1 ст.49, п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями, не подано до податкового органу податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та за 2017 рік;

- п.49.1 ст.49, п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI. із змінами та доповненнями, не подано, до податкового органу податкові декларації по податку на додану вартість за жовтень 2016 р., листопад 2016 р., грудень 2016 p., січень 2017 р., лютий 2017 р., березень 2017 р., квітень 2017 р., травень 2017 р., червень 2017 р., липень 2017 р., серпень 2017 р., вересень 2017 р., жовтень 2017 р., листопад 2017 р., грудень 2017 р.;

- п.3.1, п.3.2., п.3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, зареєстрованого в Мін'юсті України 30.01.2015р. №111/26556 та підпункту "б" пункту 176.2 статті 176 розділу IV Податкового кодексу України податковий розрахунок (форма 1ДФ) за II квартал 2015 року та III квартал 2015 року подано з недостовірними відомостями податкової звітності, а саме не внесено до "Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку" (форма 1ДФ) інформації по виплачених доходах на користь фізичних осіб за ознакою доходу "157" (дохід, виплачений самозайнятій особі): за II квартал 2015 року в сумі 312,00 грн, для ОСОБА_6. рнокпп НОМЕР_3 та за III квартал 2015 року в сумі 45,00 грн, для ОСОБА_7, рнокпп НОМЕР_2.

На підставі висновків акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн; від 18 жовтня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 164143,81 грн (131315,05 грн податкове зобов'язання та 32828,76 грн штрафних санкцій); від 18 жовтня 2018 року № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з податку на доходи фізичних осіб в сумі 340 грн; від 18 жовтня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з військового збору на загальну суму 13678,65 грн. (10942,92 грн. податкове зобов'язання та 2735,73 грн штрафних санкцій); від 18 жовтня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з податку на додану вартість на загальну суму 2165766,25 грн (1732613 грн, податкове зобов'язання та 433153,25 грн штрафних санкцій); від 18 жовтня 2018 року № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість в сумі 2550 грн; від 18 жовтня 2018 року № про збільшення суми грошового зобов'язання позивача з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 182472,75 грн (145978,20 грн. податкове зобов'язання та 36494,55 грн штрафних санкцій), вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 жовтня 2018 року № Ф- з єдиного внеску на суму 151058,16 грн; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18 жовтня 2018 року на суму 16058,77 грн;

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Досліджуючи правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.01.2018 позивач є фізичною особою-підприємцем та основним видом господарської діяльності якого є виробництво м'ясних продуктів, код згідно з КВЕД: 10.13.

Суд встановив, що позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку і не є платником податку на додану вартість, при цьому встановлено, що останній протягом періоду за який було проведено перевірку отримувала доходи від виробництва м'ясних продуктів, що також не заперечується відповідачем.

Згідно з пунктом 2 статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГКУ) господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до статті 42 ГКУ підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України).

Положеннями п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності як спеціальний податковий режим встановлена Главою І Розділу XIV Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до п.291.2 ст.291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 ст.291 ПК України передбачено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Згідно п.291.6 ст.291 ПК України, платники єдиного податку першої - третьої груп повинні здійснювати розрахунки за відвантажені товари (виконані роботи, надані послуги) виключно в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій).

Відповідно до ч.1 п.292.1 ст.292 ПК України, доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому, до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Під час проведення перевірки позивача, відповідачем встановлено невідповідність задекларованих позивачем обсягів реалізації м'ясо-ковбасної продукції обсягам понесених та оплачених нею витрат.

Відповідач стверджує, що у 2015 році обсяг витрат позивача становить 7 496 485,27 грн, при задекларованому обсязі реалізації (доході від провадження підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування) 5 611401,65 грн, у 2016 році обсяг витрат становить - 6 568 053,91 грн, при задекларованому обсязі реалізації - 4 747 337,62 грн, у 2017 році обсяг витрат становить - 6 809 488,16 грн при задекларованому обсязі реалізації - 4 731 844,75 грн.

При цьому, відповідач вказує, що перевіркою встановлено, що понесені витрати позивачем оплачені, а оплата здійснювалась, в основному, за рахунок готівкових коштів. Також, кошти вносились позивачем на банківський рахунок з метою оплати витрат виробництва. Відповідачем не встановлено отримання позивачем кредитів в фінансових установах, чи поворотної та/або безповоротної фінансової допомоги.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача щодо невідповідності задекларованих ФОП ОСОБА_4 обсягів реалізації м'ясо-ковбасної продукції обсягам понесених витрат, оскільки не всі витрати, про які відповідачем вказано у акті перевірки, є витратами, які відносяться до собівартості продукції виробленої і реалізованої протягом періоду, який перевірявся.

Суд встановив, що основною підставою нарахування позивачу податкових зобов'язань стало віднесення під час перевірки податковим органом витрат до складу доходів та в результаті чого позивачем перевищено обсяг доходу у 5000000 гривень, що суперечить п.291.3 ст.291 ПК України.

При цьому, в акті перевірки відповідачем здійснений розрахунок виходу готової продукції згідно списання нітриту натрію на виробництво, який входить в основу спірних висновків відповідача та вказаний у додатку № 1 до акту.

При цьому, внаслідок проведеного відповідачем розрахунку використання нітриту натрію на виробництво позивачем м'ясо-ковбасної продукції, відповідачем встановлено заниження ФОП ОСОБА_4 обсягів реалізації м'ясо-ковбасної продукції.

Розрахунок виходу готової продукції зроблений відповідачем, на думку суду є лише припущенням, не підтвердженим жодними документами, при цьому суд наголошує, що висновок податкового органу за результатами перевірки так само як і судове рішення щодо вирішення по суті податкового спору не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача щодо невідповідності задекларованих позивачем обсягів реалізації м'ясо-ковбасної продукції обсягам понесених витрат, оскільки останній під час проведення перевірки використовував не прямі методи, які не передбаченні нормами Податкового кодексу України та не можуть бути застосовані до підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

Згідно з пунктом 2 статті 3 закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 статті 9 закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Суд також звертає увагу відповідача на те, що останній не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували перевищення позивачем доходу у 5000000,00 грн, оскільки досліджуючи Книгу обліку доходів №383 від 21.03.2012, яку під час ведення господарської діяльності заповнював позивач, а також подані ФОП ОСОБА_4 декларації за 2015 - 2017 роки, судом не встановлено перевищення отриманого доходу.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

При цьому, факт перевищення витрат над доходами позивача не дає контролюючому органу підстав вважати включення таких витрат до складу доходів, оскільки ФОП ОСОБА_4 є платником єдиного податку та перебуває на спрощеній системі оподаткування (ІІІ група).

Витрати понесенні позивачем оплачені та підтверджуються первинними документами, а саме: видатковими накладними, актами закупок, товарно-транспортними накладними, квитанціями, чеками, банківськими виписками та іншими документами.

Суд критично оцінює твердження відповідача щодо не доведення позивачем що оплата сум перевищення витрат над задекларованими доходами здійснювалась за рахунок коштів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності, оскільки відповідач під час перевірки не встановив і документально не довів факт отримання позивачем таких прихованих доходів та не вказавши конкретні дати отримання невідображених доходів в порядку п.292.6 ст. 292 ПК України.

Жодних конкретних фактів отримання позивачем доходів, які не відображені в Книзі обліку доходів, протягом усього періоду перевірки відповідачем встановлено не було, що також не зафіксовано у акті перевірки.

Суд не погоджується з таким висновком відповідача про перевищення позивачем протягом трьох кварталів 2016 року встановленого законом загального ліміту доходу в розмірі 5000000,00 грн та про необхідність переведення останнього на загальну систему оподаткування з IV кварталу 2016 року, оскільки такий висновок ґрунтується виключно на даних вищевказаного спірного та суперечливого розрахунку виходу готової продукції згідно списання нітриту натрію на виробництво згідно додатку № 1 до акту перевірки, при цьому відповідачем таких тверджень документально не доведено.

Відповідач також стверджує, що м'ясо-ковбасна продукція та її складові частини, які придбані позивачем швидко псується, а тому на залишках її бути не може.

Не погоджуючись з таким твердженням відповідача, суд зазначає, що згідно договорів оренди обладнання ковбасного цеху №01/01-15ОКЦ від 01.01.2015, №01/01-17 від 01.01.2017 укладених між ФОП ОСОБА_9 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (орендар) орендодавець зобов'язаний надати, а орендар прийняти у строкове платне користування (оренду) виробниче обладнання, перелік яких наведений в додатку №1 до даних договорів.

Згідно додатку №1 до вказаних вище договорів встановлено, що позивач як орендар приймає у строкове платне користування перелік обладнання, яке входить до складу об'єкта оренди, а саме: холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer x3 nb 6s-222 У-40Р" 1 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer тип 42-40S" 2шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer тип 4H-25.2Y-40P" 1 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer тип 4ЕС-62-40S" 1 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer 4VCS 10.2Y-40P" 3 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer тип 4J-22.2Y-40P" 1 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer 4TC-12.24-40P" 1 шт., холодильний агрегат на основі компресорів "Bitzer 4СС-6.2Y-40S" 1 шт.

Позивач також стверджує, що придбання основної і допоміжної сировини, що становить левову частку в структурі загальних витрат позивача, не є прямими витратами відповідного податкового (звітного) періоду, в якому безпосередньо відбувся факт придбання сировини та пояснює, що фактично придбані позивачем значні партії основної і допоміжної сировини використовуються протягом досить тривалого періоду усієї майбутньої господарської діяльності.

Зокрема, основна сировина (свинина, яловичина, курятина тощо) згідно з нормативними документами підлягає зберіганню протягом 18 місяців, при цьому, як вже зазначалось, на виробництві позивача забезпечується зберігання значних партій м'ясних продуктів в спеціальних морозильних камерах із суворим дотриманням нормативних строків зберігання з контролем необхідних температур, тим самим придбана позивачем в значній кількості допоміжна сировина (спеції, етикетки, оболонки, шпагат, петля тощо) згідно з чинними нормами і стандартами підлягає зберіганню протягом 36 місяців.

Отже позивач в період проведення перевірки мав можливість зберігати м'ясо-ковбасні вироби, а також їх складові частини протягом тривалого терміну, а отже наведені доводи відповідача з цього приводу є безпідставними.

Враховуючи наведене вище, суд вважає протиправними дії податкового органу стосовно донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 164143,81 грн, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 18.10.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 16.1, підрозділу 10, розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Отже об'єктом оподаткування військового збору є чистий оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 4, частини 1, статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених в пункті 4 частини 1 статті 4 Закону є сума доходу (прибутку), отриманого від здійснення господарської діяльності, що обкладається податком на доходи фізичних осіб.

Оскільки суд дійшов висновку про безпідставне збільшення контролюючим органом податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб позивачу в розмірі 164143,81 грн, згідно податкового повідомлення-рішення від 18.10.2018 №, тому відповідно, нарахування позивачу суми військового збору, єдиного внеску є також безпідставним та протиправним.

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

За змістом підпункту 14.1.7 статті 14, підпункту 17.1.7 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право на оскарження рішень контролюючих органів в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

Оскільки суд визнав безпідставним донарахування контролюючим органом податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 164143,81 грн, згідно податкового повідомлення-рішення від 18.10.2018 №, та єдиного внеску згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.10.2018 року № Ф-, тому відповідно рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 18.10.2018 № є також протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п на суму 510 грн, суд пояснює наступне.

Відповідачем у акті перевірки зазначено, що позивачем за ІІ квартал 2015 року та III квартал 2015 року подано податкову звітність з недостовірними відомостями, а саме : не внесено до "Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку" (форма 1ДФ) інформації щодо виплачених сум на користь фізичних осіб за ознакою доходу № 157. Не відображено у формі 1ДФ виплати за "157" ознакою за II квартал 2015 року в сумі 312 грн, за постачання комп'ютерних програм, постачання пакетів оновлення для ОСОБА_6 рнокпп НОМЕР_3 та за III квартал 2015 року в сумі 45 грн, за канцелярські товари для ОСОБА_7 рнокпп НОМЕР_2.

Суд встановив, що ОСОБА_6 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 23.09.2008, номер запису: 0008998, здійснює діяльність за кодом КВЕД 62.02 - консультування з питань інформації (основний) та ОСОБА_7 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 09.12.2010, номер запису: 0011169, здійснює діяльність за кодом КВЕД 47.62 - роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах (основний).

Згідно п. 119.2. ст. 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Однак, за змістом пункту 3.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4, у графі 3а "Сума нарахованого доходу" відображається (за звітний квартал) дохід, який нарахований лише фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку.

Враховуючи вищезазначені норми, позивач не мала статусу податкового агента по відношенню до вказаних вище осіб, оскільки вони є суб'єктами підприємницької діяльності та самостійно сплачують усі необхідні податки від здійснення ними підприємницької діяльності.

Таким чином, позивач не мала обов'язку відображати дохід, нарахований на користь фізичних осіб-підприємців, в зв'язку з цим застосування до позивача штрафних санкцій, визначених податковим повідомленням-рішенням від 18.10.2018 року №, в сумі 510,00 грн. є протиправним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в пункті 70 рішення у справі "Рисовський проти України" від 20.10.2011, Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії", заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер'їлдіз проти Туреччини", заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер'їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Оскільки відповідачем порушено принцип належного урядування, внаслідок допущення помилок, що вплинули на майнові права позивача, останній не повинен зазнавати негативних наслідків допущених не ним помилок.

Таким чином, суд вважає дії відповідача щодо нарахування ФОП ОСОБА_4 податкових зобов'язань з єдиного податку та переведення позивача з IV кварталу 2016 року на загальну систему оподаткування і як наслідок донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску, податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій протиправними, оскільки ФОП ОСОБА_4 як платник єдиного податку звільнена від сплати вказаних вище податкових зобов'язань та порушень чинного податкового законодавства України не вчиняла.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В процесі судового розгляду відповідач не довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу, тому позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про їх скасування підлягають задоволенню в повному обсязі.

За змістом частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 18 жовтня 2018 року № Ф- з єдиного внеску.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 18 жовтня 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску .

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 18 жовтня 2018 року : № , № , № , № , №, №, № .

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судовий збір в сумі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 24 січня 2019 року

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1)
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , ідентифікаційний код - 39492190)

Головуючий суддя О.П. Шевчук