Справа № 120/4611/18-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 січня 2019 р. Справа № 120/4611/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Перевертака В.В.,

представника позивача: Тиховського М.О.,

представника відповідача: Паламарчука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до відділу примусового рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови та закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - позивач) до відділу примусового рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - відповідач, УДВС ГТУЮ у Вінницькій області), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.01.2018 за вх. №9 та заяви про зміну позовних вимог від 25.01.2019 за вх. №4760, просив:

- скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №55933849 від 26.11.2018 про накладення штрафу на Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області;

- скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №55933849 від 12.12.2018 про накладення штрафу на Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області закінчити виконавче провадження №55933849.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 06.03.2018 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №55933849 щодо виконання виконавчого листа №802/2146/17-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 23.01.2018 про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), та надано строк 10 робочих днів для надання відповіді і документального підтвердження щодо виконання рішення суду. Позивач зазначає, що вказане рішення ним виконано, про що повідомлено відповідача з наданням підтверджуючих документів.

Так, на виконання рішення суду позивачем розглянуто повторно клопотання ОСОБА_3 та 23.02.2018 надано відповідь, якою відмовлено в наданні дозволу.

Однак, відповідачем дану відмову до уваги не взято з мотивів неоформлення її у формі наказу. Позивач зазначає, що постановою Вінницького окружного адміністративного суду (далі - ВОАС) від 14.12.2017 у справі №802/2146/17-а не зобов'язано надавати відповідь у формі наказу. Більш того, судовим рішенням не надавалась оцінка тому, що відповідь на клопотання ОСОБА_3 має надаватись саме у формі наказу. Відтак, на думку позивача, постанова про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню. Окрім того, враховуючи, що рішення суду виконано виконавче провадження підлягає закриттю.

Ухвалою суду від 10.01.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

17.01.2019 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №3253), в якому останній проти задоволення адміністративного позову заперечив. Зазначив, що позивачем не виконано рішення ВОАС № 802/2146/17-а, оскільки рішення про надання дозволу або відмови має бути оформлено індивідуальним правовим актом, тобто наказом, а не листом. В обґрунтування своєї позиції послався на рішення ВОАС у справі №802/1124/18-а та практику ВС.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив адміністративний позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві та поясненнях наданих під час розгляду справи по суті.

Представник відповідача щодо заявлених позовних вимог заперечив, просив в задоволенні адміністративного позову відмовити з підстав наведених у поданому до суду відзиві на позовну заяву (від 17.01.2019 за вх. 3253).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2017 у справі №802/2146/17-а, окрім іншого, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

На виконання даного судового рішення видано виконавчий документ, який направлено на виконання до виконавчої служби.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 06.03.2018 відкрито виконавче провадження ВП №55933849 щодо виконання виконавчого листа № 802/2146/17-а. Пунктом 2 даної постанови позивача повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом №0-2-0.6-3346/2-18 від 23.03.2018 ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило відповідача про те, що рішення ВОАС виконано, оскільки клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності) розглянуто по суті та листом за №КО-18932/0-759/0/95-18 від 23.02.2018 відмовлено в наданні дозволу.

26.11.2018 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову, якою, у відповідності до ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", на позивача накладено штраф в сумі 5100 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

У визначений строк рішення суду позивачем не було виконано, в зв'язку з чим, керуючись ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 12.12.2018 винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі 10200,00 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями суб'єкта владних повноважень позивач звернувся із цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині скасування постанови про стягнення штрафу, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-19), передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статі 3 Закону № 1404-19, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 5 Закону № 1404-19 визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Положеннями статті 18 Закону № 1404-19 визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до частин п'ятої, шостої статті 26 Закону № 1404-19, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно частин першої, другої статті 63 Закону № 1404-19, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону № 1404-19, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону № 1404-19).

Із вище процитованих норм слідує, що підставою для застосування штрафу є невиконання судового рішення за відсутності поважних причин.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на час винесення державним виконавцем постанов про відкриття ВП №55933849 від 06.03.2018 та про накладення штрафу від 26.11.2018 та 12.12.2018, виконавчий лист № 802/2146/17-а, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом 01.02.2018 р. щодо зобов'язання розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), виконано, що підтверджується листом від 12.02.2018р. за вих. №КО-18929/0-444/0/95-18, про що також письмово повідомлено управління.

Суд не приймає до уваги, посилання відповідача на те, що позивач має виконати рішення суду у справі № 802/2146/17-а лише шляхом видачі відповідного наказу, оскільки така вимога не зазначена у резолютивній частині рішення та про необхідність/обов'язковість цього не йдеться у й судовому рішенні. Державний виконавець не може визначати на власний розсуд порядок виконання судового рішення, який не встановлений/не визначений судом.

Відповідна позиція викладена в постанові ВС від 06.06.2018.

Також суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин рішення ВОАС від 29.08.2018 у справі №802/1124/18-а, оскільки таке не є предметом виконання у виконавчому провадженні №55933849 і за невиконання якого застосовано штраф.

Враховуючи вище викладене, суд доходить висновку, що рішення суду у справі №802/2146/17 про зобов'язання розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки виконано. Відтак, підстава для застосування штрафу визначена частиною першою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" - відсутня.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині зобов'язати ввідповідача закінчити виконавче провадження, слід зазначити про наступне.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-19, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, згідно частини другої цієї ж статті, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Отже, як видно у разі фактичного виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, таке підлягає закінченню.

Разом з цим, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб'єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

При цьому, прийняття рішень про закінчення виконавчого провадження не відноситься до компетенції суду.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї, Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як зазначалось вище, підставою для закінчення виконавчого провадження є виконання виконавчого документу боржником. В свою чергу, судом встановлено, що виконавчий лист №802/2146/17-а, виданий ВОАС 23.01.2018 щодо зобов'язання розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), виконано. Відтак, наявні підстави для вирішення питання про закінчення виконавчого провадження №55933849.

Суд враховує положення пункту 10 частини другої, частини третьої статті 245 КАС України, відповідно до яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду

За сукупністю наведеного, суд вважає за необхідне з метою належного та ефективного захисту позивача зобов'язати суб'єкта владних повноважень розглянути питання щодо закінчення ВП №55933849 з урахуванням висновків суду.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень, надані на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову частково.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд зазначає про наступне.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відшкодуванню підлягають судові витрати лише у випадку, коли задоволено позов особи, яка не є суб'єктом владних повноважень або судові витрати СВП, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи те, що позивачем є суб'єкт владних повноважень і відсутність його витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експерти, підстави для відшкодування судового збору, - відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №55933849 від 26.11.2018 про накладення штрафу на Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області №55933849 від 12.12.2018 про накладення штрафу на Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області розглянути питання про закінчення виконавчого провадження № 55935805.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Келецька,63, код 39767547).

Відповідач: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Повний текст рішення виготовлено та підписано: 29.01.2019

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна