Справа № 826/8289/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8289/18 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач, ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київський області щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_4, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням (серпень 2012 року) відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) ;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київський області здійснити перерахунок пенсії за вислугою років ОСОБА_4 відповідно до частини 3 статті 43 та статті 55 Закону №2262-ХІІ з 1 вересня 2012 року та виплатити йому суми недоотриманої пенсії з цього часу з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії в частині з 01 вересня 2012 року по 01 березня 2018 року залишено без розгляду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Голови Адміністрації Держспецтрансслужби від 29.08.2012 року № 67 позивач був звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України за станом здоров'я та наказом начальника Головного штабу-першого заступника Голови Адміністрації Держспецтрансслужби від 31.08.2012 року № 159 ОСОБА_4 був виключений зі списків особового складу Адміністрації (а.с. 7).

Позивач перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років за нормами ст. 13 Закону №2262-ХІІ в розмірі 65% від грошового забезпечення з 01.09.2012 року.

Для призначення пенсії позивачу, Адміністрацією Держспецтрансслужби в м.Києві надано грошовий атестат серії №38-6-1-12/48 від 05.09.2012 року та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням №38-6-1-12/49 від 05.09.2012 року, зокрема: посадовий оклад - 1200 грн; оклад за військове звання - 130 грн; процентна надбавка за вислугу років 40%- 532 грн; середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці - 1795,16 грн (в тому числі: офіцер, прапор, 1 класу - 5%; робота з таємн. виробами, носіями, док. - 15%; надбавка за особливі важливі завдання - 80%; премія -100%) (за текстом відповіді ГУ УПФ у Київській області, а.с. 11-12).

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з запитом на публічну інформацію (а.с. 9), в якому просив останнього надати інформацію, яка створена в процесі виконання територіальним органом центрального органу виконавчої влади своїх обов'язків щодо реалізації державної політики з питань пенсійного забезпечення, зокрема які рішення приймались щодо перерахунку пенсії Позивачу як колишньому військовослужбовцю Держспецтрансслужби згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судів» та ч. 2 ст. 244-2 КАСУ (в редакції до 15.12.2017 року) з моменту винесення Верховним Судом України постанови по справі №21-1424а15 від 07.07.2015 року та які виплати з грошового забезпечення враховані під час розрахунку призначеної пенсії позивачу.

Листом від 14.01.2018 року №615/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що рішення судів стосовно перерахунку його пенсії в матеріалах його пенсійної справи відсутні (а.с. 10).

Листом від 21.03.2018 року №324/М-ПІ відповідач повідомив позивача про виплати, які були враховані при призначенні останньому пенсії, а також зазначив про те, що пенсія йому призначена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави для її перерахунку - відсутні (а.с.11-12).

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушено, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив та зазначив, що позовні вимоги щодо необхідності перерахунку пенсії ОСОБА_4 є обґрунтованими.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, проте не підтримує доводи, викладені в оскаржуваному апелянтом рішенні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі - Постанова № 393) пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Частинами 1-3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова винагорода за вислугу років відноситься до складу грошового забезпечення військовослужбовців та має враховуватися при обчисленні пенсії, за умови, що з неї було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Разом із тим, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності. За таких обставин індексація відноситься до складу грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія.

Відповідно до довідки Адміністрації Держспецтрансслужби від 22 лютого 2018 року № 38/61/18 (а.с. 13) розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_4 у серпні 2012 року за останньою штатною посадою офіцера відділу охорони і режиму перед звільнення складається з: окладу за військовим званням - 130 грн; посадового окладу - 1200 грн; процентної надбавки за вислугу років у розмірі 40% - 532 грн; таємність 15% - 180 грн; надбавки за виконання особливо важливих завдань (пост. КМУ 1294) 80% - 1489,60 грн; премії 100% - 1200 грн; класності 5% - 60 грн; разом - 4 791,60 грн. Додаткова винагорода за вислугу років в сумі 2660,00 грн та індексації в сумі 598,39 грн. Матеріальна допомога на оздоровлення не нараховувалась (виплачена в липні 2012 року). Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не нараховувалась (виплачена в липні 2012 року). Індексація 598,39 грн.».

З вищевказаної довідки також вбачається, що з грошового забезпечення ОСОБА_4 за серпень 2012 року було сплачено єдиний соціальний внесок.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки з сум додаткової винагороди за вислугу років, індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби, здійснювалося нарахування та сплата страхових внесків, тому їх розмір має бути включений до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.

Враховуючи, що відсутність відповідних виплат у переліку додаткових видів грошового забезпечення та їх одноразовий чи тимчасовий характер не спростовує висновків, що за умови здійснення на них нарахування та сплати страхових внесків, такі виплати мають бути включені до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії, а тому посилання апелянта на те, що вказані доплати не відповідають вимогам ст. 43 Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є необґрунтованим.

Разом із тим, колегія суддів наголошує, що згідно норм чинного законодавства, одноразова грошова допомога при звільненні не входить до додаткового грошового забезпечення, яка повинна враховуватися при нарахуванні пенсії, оскільки відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців, тому відсутні підстави для віднесення одноразової грошової допомоги при звільненні до складу грошового забезпечення.

Як вбачається з листа відповідача від 21.03.2018 року №324/М-ПІ, в якому позивача повідомлено про виплати, які були враховані при призначенні останньому пенсії, суми додаткової винагороди за вислугу років, індексації не були враховані (а.с.11-12).

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необхідності здійснити перерахунок пенсії за вислугою років ОСОБА_4 відповідно до частини 3 статті 43 та статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ з 01 березня 2018 року.

Щодо тверджень апелянта, пов'язаних з вимогою нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає наступне.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24 жовтня 2011 року № 6-38цс-11, від 11 липня 2017 року № 21-2003а16; Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року № № 522/5664/17, 27 липня 2018 року № 815/459/18.

Відтак, твердження апелянта щодо відсутності підстав для компенсації втрати частини доходів позивачу є необґрунтованим.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року, а отже не є підставою для його скасування.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, проте з інших підстав.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково: необхідно змінити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року, зазначивши у мотивувальній частині, що підставами для задоволення позовних вимог є доводи, викладені у даній постанові суду. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року - задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року, зазначивши, що підставами для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 є доводи, викладені у даній постанові Шостого апеляційного адміністративного суду.

У решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 25.01.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма