Справа № 0340/1320/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3671/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Мікули О. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Смидюк Х. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Ярошика Т. В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року (рішення ухвалено у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Волдінера Ф. А., повний текст рішення виготовлений 12 жовтня 2018 року) у справі № 0340/1320/18 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.

Позивач просив визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № , № , № від 24.05.2018, вимогу Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.05.2018, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску № від 24.05.2018.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № , № , № від 24.05.2018.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.05.2018.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Волинській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 24.05.2018.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в розмірі 3524 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДФС у Волинській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та об'єктивного з'ясування усіх обставин, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції не врахував, що в ході перевірки було виявлено факт використання підприємцем ОСОБА_3 в господарській діяльності транспортного засобу Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_5, який належить його дружині ОСОБА_4 Однак, нотаріально засвідченого договору про передачу вказаного транспортного засобу в оренду позивач під час перевірки не надав, також не було встановлено факту сплати коштів за користування вказаним транспортним засобом. У зв'язку з цим, податковий орган дійшов висновку про те, що вартість пального, використаного для даного транспортного засобу, не може бути включене до складу валових витрат. За таких обставин, податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, що були прийняті на підставі акта перевірки, яким встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, є правомірними.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

На апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, представника позивача, яка просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема, завищення ним валових витрат на суму 85711, 79 грн, не знайшли належного підтвердження в ході судового розгляду справи, тому оскаржувані рішення відповідача підлягають скасуванню як протиправні.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрований як суб'єкт господарювання 08.08.2005, місце проживання: АДРЕСА_1.

На підставі наказу № 750 від 16.02.2018, направлень № 1113, № 1114, № 1115 від 05.03.2018 відповідачем проведено документальну, планову, виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт № 5262/17- від 04.04.2018, відповідно до висновків якого відповідачем виявлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, пункту 177.2 статті 177, підпунктів 177.4.1, 177.4.4, 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі ПК України) - заниження податку з доходів фізичних осіб за 2015-2017 роки на загальну суму 16579 грн 80 коп.; підпунктів 1.2, 1.3, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ «Перехідні положення» - заниження суми оподатковуваного доходу за 2015 рік на 21917 грн 91 коп., за 2016 рік - на 46913 грн 35 коп., за 2017 рік - на 16880 грн 53 коп. у результаті чого занижено суму військового збору від здійснення підприємницької діяльності на 1285 грн 68 коп.; підпункту «г» пункту 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199 ПК України - заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість (далі ПДВ) на загальну суму 11119 грн; пункту 7.1.2 статті 7, пункту 8.11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - заниження показників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму на 21640 грн 09 коп.

На акт перевірки від 04.04.2018 ОСОБА_3 подав заперечення, яке Головним управлінням ДФС залишено без задоволення.

24.05.2018 на підставі акта перевірки №5262/17- від 04.04.2018 Головне управління ДФС у Волинській області прийняло податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб всього на 20724 грн 75 коп. (16579 грн 80 коп. за податковим зобов'язанням, 4144 грн 95 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору всього на 1607 грн (1285 грн 68 коп. за податковим зобов'язанням, 321 грн 42 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість всього на 16678 грн 50 коп. (11119 грн за податковим зобов'язанням, 5559 грн 50 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)).

Крім того, 24.05.2018 відповідачем сформовано вимогу № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 21640 грн 09 коп. та прийнято рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 4717 грн 21 коп.

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства у перевіреному періоді ґрунтуються на тому, що платник податків не подав первинних документів на підтвердження використання в господарській діяльності транспортного засобу Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_5, та, відповідно, списаних на нього паливно-мастильних матеріалів.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, в період з 01.01.2015 по 31.12.2017 здійснював господарську діяльність з оптової торгівлі фруктами та овочами, перебував на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість, податку з доходів з фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів фізичних осіб найманих працівників, єдиного внеску та військового збору.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Враховуючи вищевказане, фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, має право зменшити свій загальний оподатковуваний дохід тільки на суму витрат, які повинні бути: 1) документально підтвердженими; 2) пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до підпункту 177.4.4 пункту 174.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В ході судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 в господарській діяльності за період 2015-2017 роки використовував транспортний засіб Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_5, вантажний фургон, який на праві власності зареєстрований за його дружиною ОСОБА_4 та є спільною сумісною власністю подружжя. В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначено, що позивач вправі керувати, а, отже, користуватися зазначеним транспортним засобом. (т. 1, а.с. 72).

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду копії актів списання дизпалива (т. 1, а.с. 74-102); подорожніх листів вантажного автомобіля (т. 1, а.с. 103-250, т. 2, а.с. 1-124); видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, фіскальних чеків на придбання ТМЦ (т. 2, а.с. 125-250, т. 3, а.с. 1-250, т. 4, а.с. 1-50).

Крім того, на підтвердження фактичного здійснення господарської діяльності, в межах якої використовувався транспортний засіб Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_5, позивач надав копії наказу про прийняття на роботу водія, копії трудових договорів, додаткових угод до трудових договорів (т. 4, а.с. 72, 77), договору поставки, укладеного між позивачем і контрагентами-постачальниками товару (фруктово-овочевої групи), контрагентами-покупцями товару (фруктово-овочевої групи) (т. 4, а.с. 93-127).

Факту належності транспортного засобу на праві спільної сумісної власності подружжя не оспорює відповідач.

Однак, контролюючим органом зроблено висновок про те, що на порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 завищено валові витрати на загальну суму 85711 грн 79 коп., з яких 21917 грн 91 коп. за 2015 рік, 46913 грн 35 коп. за 2016 рік, 16880 грн 53 коп. за 2017 рік. Такий висновок обґрунтовано тим, що витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів для експлуатації транспортного засобу Mersedes-Benz (державний номер НОМЕР_5) не належать до витрат, пов'язаних з веденням господарської діяльності позивача, оскільки такий транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_4 (дружині ОСОБА_3 М.), а отримання автомобіля в оренду не підтверджено відповідними документами первинного бухгалтерського обліку.

Порушення, зазначені у пункті 2.1.2 акта перевірки № 5262/17- від 04.04.2018 (встановлення заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік на 21917 грн 91 коп., за 2016 рік на 46913 грн 35 коп., за 2017 рік на 16880 грн 53 коп., всього на 85711 грн 79 коп.) стали підставою для таких висновків:

в пункті 2.6 акта (в якому було зроблено аналіз визначення бази оподаткування, повнота нарахування, утримання та своєчасність сплати (перерахування) до бюджету військового збору) порушення позивачем підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.3. пункту 164.1 статті 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України - занижено військовий збір на загальну суму 1285 грн 68 коп. (за 2015 рік на 328 грн 77 коп., за 2016 рік на 703 грн 70 коп., за 2017 рік 253 грн 21 коп.);

в пункті 2.5.1 акта (в якому було зроблено аналіз визначення податкових зобов'язань з ПДВ) порушення позивачем підпункту «г» пункту 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199 ПК України - заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 11119 грн, оскільки операції з придбання ТМЦ для автомобіля Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_5 визнані такими, що не є господарською діяльністю платника податків (в ході проведення перевірки встановлено придбання таких ТМЦ на загальну суму ПДВ 11119 грн);

в пункті 2.4 акта (в якому було зроблено аналіз відображення, нарахування і утримання єдиного внеску) пункту 7.1.2 статті 7, пункту 8.11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - заниження показників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, із врахуванням часткової сплати, на загальну суму на 21640 грн 09 коп. (за 2015 рік на 7605 грн 48 коп., за 2016 рік на 10320 грн 96 коп., за 2017 рік на 3713 грн 65 коп.).

Однак, такі висновки Головного управління ДФС у Волинській області є помилковими з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з статтею 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з частиною 1 статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Також частиною 2 статті 128 Господарського кодексу України передбачено, що громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Згідно з пунктом 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Беручи до уваги наведені положення нормативно-правових актів, транспортний засіб Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_5, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, може становити основу підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Відтак, необхідність укладення договору оренди між подружжям на транспортний засіб, який є спільною сумісною власністю цього подружжя, для використання такого транспортного засобу в господарській діяльності одним із подружжя, законодавством не встановлено, а тому доводи контролюючого органу про використання цього транспортного засобу поза межами господарської діяльності ОСОБА_3 є необґрунтованими.

Оскільки судом встановлено використання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 транспортного засобу Mersedes-Benz (державний номер НОМЕР_5) в межах господарської діяльності, тому висновки відповідача про завищення позивачем валових витрат на загальну суму 85711, 79 грн (за 2015 рік на 21917 грн 91 коп., за 2016 рік на 46913 грн 35 коп., за 2017 рік на 16880 грн 53 коп.) та заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 11119, 00 грн є помилковими.

За таких обставин, податкові повідомлення-рішення відповідача № , № , № від 24.05.2018, а також вимога Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24.05.2018, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску № від 24.05.2018, прийняті за результатами перевірки, оформленої актом від 04.04.2018, є протиправними, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про їх скасування.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 0340/1320/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді О. І. Мікула
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 25.01.2019.