Справа № 817/1227/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/1671/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у справі № 817/1227/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Друзенко Н.В. в м. Рівне Рівненської області 19.06.2018 року, згідно з журналом судового засідання 11:24 год., повний текст рішення складено 02.07.2018), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що підставою для звільнення позивача з посади був здійснений керівником відповідача перерозподіл функціональних обов'язків і лише за однією посадою, в ході якого обов'язки, що покладались на позивача за займаною посадою, були покладені на заступника начальника управління, а займану позивачем посаду виключено із нового штатного розпису посередині року, відтак вважає дії відповідача протиправними.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 21.05.2002 позивач був прийнятий на посаду головного мисливствознавця відділу мисливського господарства Рівненського державного лісогосподарського об'єднання «Рівнеліс». 31.12.2004 у зв'язку з ліквідацією підприємства звільнений і 04.01.2005 призначений на посаду начальника відділу мисливського господарства Рівненського обласного управління лісового господарства. 04.01.2005 ОСОБА_1 прийняв присягу державного службовця. 11.07.2007 звільнений у зв'язку з переведенням до новоствореного Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства, де з 12.07.2007 обійняв посаду заступника начальника управління. 01.01.2009 переведений на посаду заступника начальника відділу лісового та мисливського господарства. 19.01.20017 позивач переведений на посаду заступника начальника відділу - головного мисливствознавця лісового та мисливського господарства. Останній запис в трудовій книжці - 25.04.2018 про звільнення з роботи у зв'язку із скороченням штату державних службовців.

Згідно з посадовою інструкцією заступника начальника відділу лісового та мисливського господарства, що затверджена начальником Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства 08.12.2014, і якою керувався у своїй роботі позивач, до кола його посадових обов'язків було віднесено: організація роботи, спрямованої на підвищення продуктивності мисливських угідь області шляхом інтенсифікації мисливсько-господарського виробництва для забезпечення потреб населення в проведенні полювань; ведення нагляду за дотриманням правил та строків полювання, здійснення контролю за веденням мисливського господарства державними, приватними і громадськими підприємствами, установами та організаціями області, також дотриманням ними законодавства і інших нормативних актів; організація своєчасного доведення завдань управління через спеціалістів на місцях, контроль і відповідальність за їх виконання; організація рейдів по боротьбі з браконьєрством, з відстрілу хижих звірів в мисливських угіддях області, селекційний та діагностичний відстріл тварин, та відстріл хижих звірів; організація і проведення в мисливських угіддях полювання, радіологічного відстрілу диких звірів і птахів; забезпечення подання Держлісагентству України матеріалів на закріплення мисливських угідь за користувачами; організація роботи і проведення полювання з іноземними мисливцями; здійснення контролю за роботою користувачів мисливських угідь, районних мисливствознавців; керування роботою по підготовці і проведенню семінарів, нарад, випуску інформаційних листків і буклетів по мисливському господарству; керування роботою працівників управління відповідальних за ведення мисливського господарства; внесення пропозицій керівництву управління про заохочення працівників, що відзначились в роботі і накладання в необхідних випадках дисциплінарних стягнень на порушників виробничої і трудової дисципліни; співпраця з іншими державними та громадськими організаціями і установами, які займаються питаннями ведення мисливського господарства, здійснення полювання, розвитку мисливського спорту та мисливського собаківництва; забезпечення видачі ліцензій, дозволів користувачам мисливських угідь; виконання вимог Закону України «Про охорону праці», постанов, рішень, наказів вищестоящих органів, підприємств, установ та організацій; забезпечення надання адміністративних послуг в сфері мисливського господарства.

В свою чергу, згідно з Положенням про відділ лісового та мисливського господарства, що затверджене начальником Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства 01.02.2013, Відділ забезпечує контроль за раціональним використанням державної власності, лісових і мисливських ресурсів державними лісогосподарськими підприємствами та організаціями, безпосередньо підпорядкованих управлінню. Відділ підпорядковується безпосередньо першому заступнику начальника обласного управління, який відає питаннями лісового господарства та начальнику обласного управління лісового та мисливського господарства.

Відповідно до Положення про Рівненське обласне управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 407 від 12.11.2012, штатний розпис та кошторис Управління затверджує Голова Держлісагентства України; чисельність працівників Управління затверджує Голова Держлісагентства України в межах граничної чисельності працівників, визначеної Кабінетом Міністрів України для територіальних органів центрального органу виконавчої влади.

Відповідно до штатного розпису Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства на 2018 рік 29.01.2018 заступником Голови Державного агентства лісових ресурсів України Боднар В.Н. затверджено штат в кількості 39 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 207930 грн. При цьому, керівний склад, це: начальник управління - 1 штатна посада, перший заступник начальника управління головний лісничий - 1 штатна посада, заступник начальника управління головний інженер - 1 штатна посада, заступник начальника управління - 1 штатна посада. Відділ лісового та мисливського господарства налічував 7 штатних посад: начальник відділу - 1 штатна посада, заступник начальника відділу головний мисливствознавець - 1 штатна посада, головний спеціаліст 5 штатних посад.

16.02.2018 начальником Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства видано наказ № 18-к «Про розподіл обов'язків між начальником управління, його першим заступником та заступниками», яким затверджено, крім іншого, «Розподіл обов'язків між начальником Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства, першим заступником начальника управління головним лісничим, заступником начальника управління головним інженером та заступником начальника Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства» згідно додатку № 1. Як вбачається з даного додатку, обов'язки по координації та контролю роботи з питань ведення мисливського господарства покладені на заступника начальника управління Романюка В.Я. До кола його обов'язків включена організація в зоні діяльності облуправління виконання державних програм у галузі охорони, використання і відтворення мисливських тварин, розвитку мисливського господарства, збереження і поліпшення стану мисливських угідь, а також переважна частина тих функцій, які згідно з посадовою інструкцією були віднесені до кола обов'язків заступника начальника відділу лісового та мисливського господарства.

Відповідно з даним розподілом обов'язків 16.02.2018 начальником Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства затверджено посадову інструкцію заступника начальника управління в новій редакції.

Згідно з пунктом 4 наказу № 18-к від 16.02.2018 для підвищення ефективності управління лісовим та мисливським господарством, забезпечення належного виконання обов'язків, покладених згідно даного розподілу, відділу економіки та внутрішнього аудиту велено розробити зміни до структури апарату управління щодо реорганізації відділу лісового та мисливського господарства.

16.02.2018 начальником Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства також видано наказ № 19-к «Про скорочення посади», яким начальнику відділу економіки та внутрішнього аудиту велено внести зміни до штатного розпису управління шляхом виключення посади заступника начальника відділу лісового та мисливського господарства - головного мисливствознавця. Пунктом 2 наказано попередити ОСОБА_1 про можливе вивільнення його з посади та запропонувати переведення за його згодою на іншу вакантну посаду. Наказ мотивовано перерозподілом функціональних обов'язків та покладання обов'язків з реалізації державної політики в сфері мисливського господарства на посаду заступника начальника управління та видано на підставі статті 43 Закону України «Про державну службу».

16.02.2018 за № 05-243 відповідачем підготовлено письмове повідомлення про скорочення посади, яким позивача повідомлено про те, що у Рівненському обласному управлінні лісового та мисливського господарства проходить перерозподіл функціональних обов'язків, у зв'язку з яким було прийнято рішення про скорочення посади заступника начальника відділу лісового та мисливського господарства головного мисливствознавця. Одночасно ОСОБА_1 попереджено, що він підлягає вивільненню і йому запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста відділу лісового та мисливського господарства, у зв'язку відсутністю рівноцінної посади. Повідомлення зареєстроване у книзі реєстрації вихідної кореспонденції Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства за 2018 рік. У повідомленні зазначена дата вивільнення 26.04.2018.

19.02.2018 трьома посадовими особами відповідача складено Акт про те, що 19.02.2018 о 16:15 год. ОСОБА_1 зачитано зміст повідомлення про скорочення посади від 16.02.2018 № 05-243, передано йому один примірник та запропоновано розписатися в отриманні, але позивач відмовився. Акт за № 05-257 зареєстровано у книзі реєстрації вихідної кореспонденції Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства за 2018 рік.

Повідомленням № 05-251 від 19.02.2018 відповідач проінформував первинну профспілкову організацію про скорочення посади заступника начальника відділу лісового та мисливського господарства - головного мисливствознавця з 26.04.2018. Повідомлення отримане головою ППО 20.02.2018.

Згідно з протоколом засідання комітету первинної профспілкової організації № 3 від 28.02.2018 повідомлення про скорочення посади було взято до відома. В протоколі зафіксовано, що ОСОБА_1 був запрошений, але не був присутній у зв'язку з перебуванням на лікарняному.

04.04.2018 відповідач за № 05-440 підготував первинній профспілковій організації Подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 у разі його відмови від запропонованої посади головного спеціаліста відділу лісового та мисливського господарства, до якого долучив копію наказу № 19 від 16.02.2018. Подання отримане головою ППО 25.04.2018.

24.04.2018 заступником голови Державного агентства лісових ресурсів України Бондарем В.Н. затверджено зміни до штатного розпису Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства на 2018 рік, що вводяться в дію з 26.04.2018, за якими затверджено штат в кількості 39 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 206030 грн. При цьому виключено із штатного розпису по відділу лісового та мисливського господарства одну штатну посаду заступника начальника відділу - головного мисливствознавця і одночасно введено по цьому ж відділу одну штатну посаду головного спеціаліста. Зміни введено в дію з 26.04.2018 наказом начальника Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства № 36-к від 24.04.2018. Крім того, 26.04.2018 начальником Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства затверджено посадову інструкцію заступника начальника управління в новій редакції, згідно з якою, до кола посадових обов'язків заступника начальника управління (посаду, яку станом на 26.04.2018 обіймає Романюк В.Я.) включено, в тому числі, і всі ті обов'язки, які раніше були віднесені до кола обов'язків заступника начальника відділу лісового та мисливського господарства (посада, яку обіймав ОСОБА_1).

24.04.2018 відповідач за № 05-532 підготував ОСОБА_1 письмове повідомлення про наявність вакантних посад, в якому вказав, що на даний момент рівноцінна вакантна посада відсутня, проте наявна вакантна посада головного спеціаліста відділу лісового та мисливського господарства, яка пропонується для подальшого працевлаштування.

Позивач розписався в отриманні вказаного повідомлення 25.04.2018. Цього ж дня, о 13:30 год. позивач подав начальнику Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства письмову заяву, в якій повідомив, що від запропонованої посади головного спеціаліста відділу лісового та мисливського господарства він відмовляється.

При цьому, позивач на запрошенні первинної профспілковій організації на засідання профкому 25.04.2018 письмово зазначив про те, що із запрошенням він ознайомився лише 25.04.2018 о 14:15 год. і просив відкласти засідання профкому на 3 дні.

Згода профкому на звільнення оформлена протоколом засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації № 4 від 25.04.2018, витяг з якого був наданий разом із повідомленням № 01-1 від 25.04.2018, і цього ж дня зареєстрований у Рівненському обласному управлінні лісового та мисливського господарства.

Наказом № 37-к від 25.04.2018 ОСОБА_1 заступника начальника відділу лісового та мисливського господарства головного мисливствознавця Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства 25.04.2018 звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату державних службовців за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Зазначено, що він виданий на підставі наказу Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства № 19-к від 16.02.2018 «Про скорочення посади», в зв'язку з введенням в дію з 26.04.2018 нового штатного розпису працівників на 2018 рік, затвердженого 24.04.2018 заступником голови Державного агентства лісових ресурсів України Бондарем В.Н. Підставою наказу зазначені: повідомлення ОСОБА_1 «Про скорочення посади» № 05-243 від 16.02.2018, повідомлення первинної профспілкової організації № 05-251 від 19.02.2018; протокол засідання профкому № 3 від 28.02.2018, подання первинній профспілковій організації № 05-440 від 04.04.2018, повідомлення ОСОБА_1 про наявність вакантних посад № 05-532 від 24.04.2018, повідомлення від профкому № 01-1 від 25.04.2018.

Не погоджуючись з діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наказ №37-к від 25.04.2018 про звільнення позивача із займаної посади у зв'язку із скороченням штату державних службовців є таким, що відповідає нормам КЗпП України, які регулюють процедуру вивільнення, а також нормам Закону України від 10.12.2015 № 889-VIIІ «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIIІ), що свідчить про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону № 889-VIIІ зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов'язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

В свою чергу, під зміною основних посадових обов'язків розуміються зміни, які вносяться до відповідної посадової інструкції та/або положення про структурний підрозділ.

Скорочення ж чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу за правилами частини першої статті 43 Закону № 889-VIIІ розглядається як підстава для зміни істотних умов державної служби, а не навпаки.

Щодо покликань апелянта на те, що у випадку позивача мала місце саме зміна істотних умов праці (служби), яка передбачає продовження служби якщо працівник письмово не заперечив продовження роботи із зміненими умовами служби, позаяк зміни до посадової інструкції позивача відповідачем не вносились. Натомість, встановлено, що зміна істотних умов служби відбулася у заступника начальника управління Романюка В.Я., до кола обов'язків якого додатково були включені усі ті обов'язки, які до цього, згідно з посадовою інструкцією заступника начальника відділу лісового та мисливського господарства (посада, яку обіймав позивач) були віднесені до кола обов'язків останнього. Підставою для такої зміни істотних умов праці (служби) слугувало саме скорочення штату Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства, яке полягало у скороченні посади заступника начальника відділу лісового та мисливського господарства - головного мисливствознавця.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, скорочення чисельності або штату проводиться з різних причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. Скорочення чисельності та скорочення штату це поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списковий склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Скорочення чисельності в обов'язковому порядку означає зменшення кількості працівників, тоді як скорочення штату це зменшення кількості або ліквідація певних посад, спеціальностей, професій, при якому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

З матеріалів справи встановлено, що скорочення штату в Рівненському обласному управлінні лісового та мисливського господарства відбулося, позаяк змінами до штатного розпису на 2018 рік, що вводилися в дію з 26.04.2018 виключено із штатного розпису по відділу лісового та мисливського господарства одну штатну посаду, а саме посаду заступника начальника відділу - головного мисливствознавця. Одночасно збільшено на одну кількість штатних одиниць за іншою посадою, а саме за посадою головного спеціаліста. Також було зменшено місячний фонд заробітної плати з 207930 грн. до 206030 грн.

Щодо покликань апелянта на те, що наказ відповідача № 19-к від 16.02.2018 не містить жодних даних про оптимізацію системи чи структури Управління, виключно з чим на цій правовій підставі можливе скорочення, апеляційний суд зазначає наступне.

Наказ № 19-к від 16.02.2018, як такий, не є предметом даного адміністративного позову і не оскаржувався позивачем у встановленому порядку.

Крім того, скорочення штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу відповідно до частини першої статті 43 Закону № 889-VIIІ розглядається у сукупності лише як підстава для зміни істотних умов державної служби, а не як підстава для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення.

Щодо припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ підставами для цього є будь-яке скорочення чисельності або штату державних службовців, а не тільки таке, яке пов'язане з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

До того ж, скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, і вдосконаленням системи виконання функціональних обов'язків, і зменшенням завантаженості працівників чи службовців, і зменшенням обсягу виконуваної ними роботи, і суміщенням професій, а також будь-якими іншими обставинами.

Відтак, наказ № 37-к від 25.04.2018 про звільнення позивача із займаної посади у зв'язку із скороченням штату державних службовців за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ не суперечить вимогам статті 43 даного Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що у відповідача не відбулося жодних змін в організації виробництва і праці, а тому його звільнення з посади вважається протиправним.

Однак, позивача було звільнено не за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ, який як підставу для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, передбачає лише скорочення чисельності або штату державних службовців та ліквідацію або реорганізацію державного органу, а не будь-які зміни в організації виробництва і праці.

При цьому, згідно із частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIIІ, лише процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю, але аж ніяк не підстави для вивільнення.

Відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відтак звільнення позивача відбулося не у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, а у зв'язку із скороченням штату працівників, а також з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, відповідно до яких на суд покладений обов'язок по з'ясуванню, чи дійсно мало місце скорочення штату державних службовців у відповідача.

З матеріалів справи встановлено, що скорочення штату в Рівненському обласному управлінні лісового та мисливського господарства мало місце. Змінами до штатного розпису на 2018 рік, що затверджені 24.04.2018, виключено із штатного розпису по відділу лісового та мисливського господарства посаду заступника начальника відділу - головного мисливствознавця, тобто скорочено посаду, яку обіймав позивач. Те, що одночасно введено іншу штатну посаду головного спеціаліста з меншим посадовим окладом, не спростовує факту скорочення саме штату, а не кількості державних службовців.

Відповідно до частин 3, 4 статті 87 Закону № 889-VIIІ процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу. У разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Відповідно до частин першої-третьої статті 49-2КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач попередив позивача про наступне вивільнення 19.02.2018, тобто не пізніше ніж за два місяці до дати вивільнення 25.04.2018.

Щодо покликання позивача на те, що цей строк перевищує два місці апеляційний суд зазначає, що статтею 49-2КЗпП України встановлено лише нижню межу, і в той же час не встановлено її верхню межу, як і не передбачено чіткої вказівки на двохмісячний строк.

Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 роз'яснив, що роботодавець є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Статтею 41 Закону № 889-VIIІ визначено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті). - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Встановлено, що у період з 16.02.2018 по 25.04.2018 в Рівненському обласному управлінні лісового та мисливського господарства були вакантними такі посади: у Відділі лісового та мисливського господарства дві посади головного спеціаліста, у Відділі охорони та захисту лісу одна посада головного спеціаліста, і всі вони пропонувалися позивачу.

При цьому, що стосується посади головного спеціаліста у Відділі охорони та захисту лісу, то позивач у ході судового розгляду не заперечував, що така посада йому пропонувалась, однак від неї він відмовився через те, що вона не пов'язана зі сферою мисливствознавства, тобто не відповідає його кваліфікації біолога.

Попередня згода виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача відповідачем була отримана.

Доказів наявності у позивача переважного права на залишення на роботі суду не надавалось і про таке позивачем не повідомлялось.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що визначена законодавством про працю процедура вивільнення при звільненні позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ відповідачем дотримана і Рівненським обласним управлінням лісового та мисливського господарства вживались передбачені чинним законодавством заходи щодо працевлаштування позивача, а тому наказ № 37-к від 25.04.2018 про звільнення позивача із займаної посади у зв'язку із скороченням штату державних службовців є таким, що відповідає нормам КЗпП України, які регулюють процедуру вивільнення, а також нормам Закону № 889-VIIІ, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у справі № 817/1227/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 24.01.2019