Справа № 209/3935/18
Суддя: Байбара Г. А.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 209/3935/18
Провадження № 2-а/209/15/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

за участі: секретаря Герасимчук І.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам'янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ПП взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Реуцькової Анастасії Володимирівни, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 880323 від 23.11.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 880323 від 23 листопада 2018 року; закрити справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

На обґрунтування позову зазначив, що він 23 листопада 2018 року приблизно о 12 годині 20 хвилин керував вантажним транспортним засобом КАМАЗ 5320, державний номер НОМЕР_1, та рухався по автошляху Дніпро - Кривий Ріг. На 187 км цього автошляху його автомобіль було зупинено працівниками поліції з невідомих підстав. Перевіривши документи, інспектор став оглядати автомобіль. Обійшовши автомобіль, інспектор повідомив, що на поверхні цистерни присутні залишки небезпечного вантажу. Він намагався пояснити інспектору, що плями утворилися під час навантаження, що рідку масу видалив за допомогою штапелю, а для видалення плям необхідні деякі реагенти, спецобладнання та спеціальна площадка. Проте інспектор не бажав його слухати та повідомив, що йому все одно необхідно скласти протокол з будь-яких підстав. Після чого він склав постанову, де зазначив, що він порушив вимоги п. 4.3.2.3.1 ДОПНВ, за що, на підставі статті 132-1 КУпАП, наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а постанова серії АР № 880323 від 23 листопада 2018 року про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню. Посилаючись на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, пункт 2.14 (в) ПДР України, Закон України «Про національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року, пункти 5, 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, вважає, що відповідач порушила його права та законні інтереси, неправомірно застосувавши відносно нього поліцейський захід, оскільки не пред'явила своє посвідчення, при зупинці автомобіля не пояснила причину зупинки, перевірки та огляду його транспортного засобу, не роз'яснила йому його права і обов'язки, відмовила у розгляді його клопотання про відкладення розгляду справи для отримання допомоги адвоката. Також вважає, що винесена відповідачем постанова не відповідає вимогам статей 251, 283 КУпАП, а інспектор патрульної поліції не мала права притягувати його до адміністративної відповідальності без доказів та без з'ясування всіх обставин справи, бо невідомо з яких підстав інспектор поліції виявила, що на цистерні знаходяться залишки саме небезпечного вантажу, а будь-яких доказів його вини відповідачем не було надано. Відповідач також порушила вимоги статей 276, 280 КУпАП, оскільки розглянула справу про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці правопорушення. Він, позивач, рухаючись 23 листопада 2918 року на автомобілі по автошляху, врахував габарити транспортного засобу за висотою, шириною, довжиною, його фактичну масу, дорожні умови, наявність перешкод на даній ділянці дороги, інтенсивність та рівень організації дорожнього руху, і не порушував Правила дорожнього руху. Проте, відповідач не взяла до уваги його пояснення, де він вказав, що не згодний з фактами, що були зазначені у постанові. Вважає висновок поліцейського є поспішним і помилковим, оскільки він зробив всі необхідні заходи для видалення залишків небезпечного вантажу, а твердження відповідача про порушення ним ПДР України є суб'єктивною думкою та припущеннями поліцейського, що не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності. Виходячи із обставин справи, крім постанови, жодних інших доказів по справі, таких як: пояснення свідків, показань технічних приладів та технічних засобів, на момент розгляду справи у відповідача не було. Отже, поліцейський розглянула справу та притягнула його до відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, за відсутності доказів його вини.

Представник третьої особи - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з'явився. Від представника третьої особи - Марченка А.О. надійшли пояснення на позовну заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. У поясненнях представник УПП в Дніпропетровській області ДПП зазначив, що вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 23 листопада 2018 року відповідачем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ст. 132-1 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., в якій зазначено про те, що водій, керуючи транспортним засобом КАМАЗ 5320, державний номерний знак НОМЕР_2, на автодорозі М04, 187 кв в Дніпропетровській області, перевозив небезпечний вантаж, порушивши вимоги пунктів 2.4, 4.5.8 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів. Вказане правопорушення було вчинено позивачем у присутності відповідача, яка бачила вчинення цього правопорушення, тому інспектором патрульної поліції було прийнято рішення про розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності безпосередньо на місці вчинення правопорушення. Посилаючись на пункти 1.3, 1.4, 1.5, 1.9, 2.4 ПДР України, пункт 4.5.8 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, пункт 5 розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режим № 1395 від 07 листопада 2015 року, статті 132-1, 251, 252, 258 КУпАП, вважає, що винесена відповідачем постанова є законною та обґрунтованою. Інспектор патрульної поліції мала право розглянути справу безпосередньо на місці вчинення правопорушення, оскільки законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження про притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладення адміністративного стягнення на правопорушника відбуваються на місці вчинення правопорушення. Крім того, зазначає, що санкція статті 132-1 КУпАП не передбачає застосування адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту. Отже відсутність захисника при винесенні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував своє право на оскарження постанови, а подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскаржені дій чи рішень суб'єкта владних повноважень. Зазначене узґоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у п. 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов'язкового представництва, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Позивач у своїй позовній заяві надає пояснення, які не відповідають дійсності та спростовуються іншими матеріалами справи, тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню. Просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Позивач у вступному слові стисло виклав зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надав пояснення про те, що він працює в ТОВ «Будінвест інженерінг» водієм. За ним закріплений транспортний засіб - автомобіль КАМАЗ з цистерною, державний номер НОМЕР_3. 23 листопада 2018 року після завантаження автомобіля дизельним паливом він на цьому автомобілі рухався по автодорозі з м. Дніпро до м. Кам'янське. Після виїзду з м. Дніпро на 187 км траси Дніпро - Кривий Ріг він був зупинений інспектором патрульної поліції Реуцьковою А.В. для перевірки документів. Він надав інспектору свої документи. Потім інспектор обійшла його автомобіль та побачила на горловині цистерни пляму із залишками дизельного палива, розміром 10х10 см чи 5х5 см. Він взяв ганчірку та витер цю пляму. Проте, відповідач сказала, що вона повинна скласти постанову у будь-якому випадку і знайшла для цього підставу. Він подзвонив дорожнім юристам, яким він сплачує за надання ними правової допомоги 400 грн. на рік, і юрист йому відповів, що нехай інспектор пише постанову, а вони потім її будуть оскаржувати в суді. Відповідач не ознайомила його з відеозаписом правопорушення. Після складення постанови, він її підписав без зауважень. Він не заперечував, що на цистерні була пляма від солярки. Він направив юристам копію постанови та свої письмові пояснення, а вони підготували позов, який він подав до суду. Не заперечує, що плями дизельного палива на цистерні це є порушенням. Інспектор пояснила, що не може ознайомити його з відеозаписом, бо її нагрудна камера запаролена. Вважає, що постанова є незаконною, бо інспектор не ознайомила його з доказами.

Відповідач - інспектор ПП Реуцькова Анастасія Володимирівна в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву та не заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч.3 ст. 194, ч.1 ст. 205 КАС України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності відповідача та представника третьої особи на підставі наявних у суду матеріалів, пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, та письмових пояснень представника третьої особи.

Вислухавши вступне слово позивача, вивчивши письмові пояснення представника третьої особи, матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 23 листопада 2018 року відповідачем - інспектором патрульної поліціївзводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Реуцьковою Анастасією Володимирівною була винесена постанова серії АР № 880323 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1, 23 листопада 2018 року о 12 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом автомобілем КАМАЗ 5320, державний номерний знак НОМЕР_1, перевозив небезпечний вантаж 1202 «Дизель» із залишками небезпечного вантажу на поверхні автоцистерни чим порушив п. 4.3.2.3.1 ДОПНВ. За скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП на позивача ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 510,00 грн. (а.с. 13).

Як вбачається із копії постанови, при її оформленні позивач, якому була вручена її копія, не вносив письмові заперечення до постанови і не надавав такі заперечення на окремому аркуші.

В суді позивач підтвердив, що він дійсно підписав постанову без зауважень, бо юрист, з яким у нього укладений договір і якому він подзвонив під час оформлення постанови, порадив йому підписати постанову, запевнивши його, що потім вони оскаржать цю постанову в судовому порядку.

Правові, організаційні, соціальні та економічні засади діяльності, пов'язаної з перевезенням небезпечних вантажів залізничним, морським, річковим, автомобільним та авіаційним транспортом визначені Законом України «Про перевезення небезпечних вантажів» від 06 квітня 2000 року, N 1644-III.

Крім того, порядок та основні вимоги до забезпечення безпеки дорожнього руху перевезення небезпечних вантажів на всій території України, визначаються Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів.

02 березня 2000 року був прийнятий Закон України N 1511-III «Про приєднання України до Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)».

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Отже Європейська угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ) з додатками до неї є частиною національного законодавства, що регулює перевезення небезпечних вантажів в Україні.

В пункті 4.3.2.3.5 Додатку А до Європейсьої угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ) передбачено, що при перевезенні не допускається наявність залишків завантаженої речовини на зовнішній поверхні цистерни.

В судовому засіданні позивач підтвердив, що на цистерн його автомобіля, яким він перевозив дезерльне пальне, яке відноситься до небезпечних вантажів, на зовнішній горловині цистерни була пляма від солярки (дизельного палива), не заперечував проти того, що плями дизельного палива на цистерні є порушенням правил перевезення небезпечних вантажів. Підтвердив також, що коли інспектор побачила на горловині цистерни пляму із залишками дизельного палива і показала йому, він взяв ганчірку та витер цю пляму.

Таким чином, позивач в суді сам підтвердив порушення ним правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів.

Статтею 132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення водіями правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів у вигляді накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В діяннях позивача, зазначених в постанові про накладення адміністративного стягнення серії АР № 880323 від 23 листопада 2018 року вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, за що на нього було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Також суд вважає, що інспектор патрульної поліції Реуцькова А.В. при винесенні постанови не порушила процедуру щодо її винесення, діяла в межах своїх повноважень та правомірно розглянула справу про адміністративне правопорушення і винесла постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках , передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У частині 5 ст. 258 КУпАП зазначено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, в тому числі ст. 132-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, словосполучення «за місцем його вчинення» вжите у статті 276 КУпАП, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2017 року по справі № 552/4635/17.

Що стосується посилань позивача в позові на те, що при винесенні постанови він був позбавлений можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, то в ці твердження не відповідають дійсності, оскільки санкції ст. 132-1 КУпАП не передбачають застосування адміністративного арешту, тому відсутність захисника при складенні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, і позивач реалізував своє право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення в судовому порядку.

Крім того, в судовому засіданні позивач вказав на те, що під час складання постанови він телефонував юристу, з яким у нього укладений договір на надання правової допомоги, отримав він нього юридичну консультацію, після чого без зауважень підписав оскаржувану постанову.

Європейський суд з прав людини у справі «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов'язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

З урахуванням викладеного вище, суд прийшов до висновку, що інспектор ПП взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області лейтенант поліції Реуцькова Анастасія Володимирівна при винесенні оскаржуваної постанови не порушила права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП,аі діяла в межах своєї компетенції та відповідно діючого законодавства.

Керуючись статтями 242 - 246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора ПП взводу 1 роти 2 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Реуцькової Анастасії Володимирівни, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 880323 від 23.11.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.