Справа № 818/8707/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2019 року

Київ

справа №818/8707/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2785/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2013 (суддя Воловик С.В.)

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 (судді Жигилій С.П., Дюкарєва С.В., Перцова Т.С.)

у справі № 818/8707/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумська фірма «Усе для дому»

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумська фірма «Усе для дому» (далі - позивач, ТОВ «Сумська фірма «Усе для дому») звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Сумах ГУ Міндоходів у Сумській області), в якому просило суд визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.11.2013 № .

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що справляння податків здійснюється на підставі прямого припису Податкового кодексу України та не може базуватися на умовах договору, а відтак враховуючи положення статей 274 та 288 Податкового кодексу України мінімальний розмір орендної плати за використані земельні ділянки ТОВ «Сумська фірма «Усе для дому» становить 3 % від її нормативно-грошової оцінки.

Позивач у письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України ДПІ у м. Сумах проведено камеральну перевірку податкової декларації з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за 2013 рік ТОВ «Сумська фірма «Усе для дому».

За результатами перевірки 18 жовтня 2013 року складений акт № 1336/2205/01555007/8, згідно якого відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог статті 288 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності за серпень 2013 року.

На підставі висновків акту перевірки № 1336/2205/01555007/8 від 18 жовтня 2013 року ДПІ у м. Сумах 07 листопад 2013 року було прийняте податкове повідомлення-рішення № , яким ТОВ «Сумська фірма «Усе для дому» донараховано грошове зобов'язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в сумі 30 638 грн. 97 коп., з яких: 20 425, 98 грн. основне зобов'язання та 10 212, 99 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Склад податкового правопорушення доводиться відповідачем на підставі того, що платник податків у податковій декларації з плати за землю за 2013 рік визначив податкове зобов'язання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, які розташовані за адресами м. Суми, вул. 9-го Травня, 13, площею 1700 кв.м. та м. Суми, вул. Харківська, 123, площею 18700 кв.м., у розмірі, що становить 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з тих мотивів, що орендна плата сплачується виключно в порядку та розмірі, передбачених договором оренди, питання щодо встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності вирішується за згодою сторін договору оренди земельної ділянки із закріпленням розміру орендної плати в такому договорі.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

До встановлених обставин у справі застосовуються норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин.

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Отже, з набранням чинності Податкового кодексу України, тобто з 01.01.2011, мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, становить 3% від їх грошової оцінки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених вище норм матеріального права у спорах цієї категорії, міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 02.12.2014 (справа № 21-274а14), 24.04.2015 (справа № 21-131а15).

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постановах від 11 червня 2013 року (справи №№ 21-166а13, 21-443а12) є безпідставним, оскільки податкові повідомлення-рішення, що були предметом розгляду в цих справах, прийняті до 01 січня 2011 року, тобто до набрання чинності Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанції і ухвалює нове рішення.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області задовольнити .

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2013 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2014 у справі № 818/8707/13-а скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.А. Васильєва
Судді: (підпис) С.С. Пасічник
(підпис) В.П. Юрченко