Справа № 2-а-55/11
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2011-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Постанова

іменем України

Справа № 2-а-55/11

31 січня 2011 року Шаргородський районний суд Вінницької області

Суддя Славінська Н. Л.

розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі про зобовязання нарахувати та виплатити заборгованість з пенсійних виплат,-

в с т а н о в и в:

19.01.2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначила, що вона є пенсіонером та інвалідом ІІ групи від захворювання, яке повязане із наслідками аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 2-18 АВ №077863, витягом із акту огляду у МСЕК серії 2-18 АВ № 059932 та посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія І) серії А №437002 від 25.05.2005 року. Крім того, вона проживає в с. Джурин, на території посиленого радіоекологічного контролю. З 18.01.2006 року по 20.06.2010 року вона отримувала пенсію відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вона, як інвалід ІІ групи, щодо захворювання якої встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, мала право отримувати державну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Крім того, відповідно до ст.50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вона має право на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Також, відповідно до ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їй, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, повинна проводитися доплата до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Законами України «Про Державний бюджет України» на 2007 та 2008 роки було зупинено дію ст.ст.39,50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте, рішеннями Конституційного Суду України від 9.07.2007 року та від 22.05.2008 року визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», яким вносилися зміни ст.ст.39,50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто обмежувалися права осіб, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

Таким чином, ст.ст.39,50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є чинними і діють в попередній редакції і підлягають застосуванню.

Проте, відповідач не виконує норми ст.ст.39,50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і виплачував їй щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, та державну пенсію і підвищення до пенсії за проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю не відповідно до вказаного Закону, а відповідно до постанов Кабінету Міністрів №530 від 28.05.2008 року, № 654 від 16.07.2008 року та № 836 від 27.06.1996 року, тобто у значно менших розмірах.

Про порушення своїх прав, як особи, постраждалої від наслідків аварії на ЧАЕС, вона дізналася із відмови відповідача від 9.09.2010 року провести перерахунок її пенсії і проведення відповідних доплат, визначених ст..ст.39,50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 21.06.2010 року вона отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тому її право на пенсію в розмірі 8 мінімальних заробітних плат підлягає задоволенню з 9.03.2010 року по 20.06.2010 року, а право на надбавку до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю та на додаткову пенсію, як інваліду ІІ групи в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, згідно ст.ст.39,50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 9.03.2010 року по даний час.

Просить визнати відмову Управління Пенсійного Фонду України у Шаргородському районі щодо нарахування та виплати їй пенсії відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незаконною; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену пенсію, передбачену ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з 9.03.2010 року по 20.06.2010 року, з врахуванням проведених їй виплат; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 постраждалих від Чорнобильської катастрофи, передбачену ст.50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком з 9.03.2010 року по день ухвалення судового рішення у даній справі з врахуванням проведених виплат; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй доплату до пенсії, передбачену ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, починаючи з 9.03.2010 року по день ухвалення судового рішення у даній справі, з врахуванням проведених їй виплат.

Ухвалою від 24.01.2011 року відкрито скорочене провадження у даній адміністративній справі (а.с.12), про що повідомлено позивача та відповідача УПФУ у Шаргородському районі Вінницької області.

На виконання ухвали від 24.01.2011 року відповідачем УПФУ у Шаргородському районі 27.01.2011 року подано заперечення проти позову (а.с.15).

Згідно поданих до суду заперечень (а.с.15), відповідач позов не визнав і просить залишити його без задоволення як безпідставний, посилаючись на те, що пенсія позивачці призначена за її вибором відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Позивачці виплачувалася пенсія відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до 20.06.2010 року, як інваліду ІІ групи. Відповідно до поданої позивачкою заяви від 21.06.2010 року їй виплачується пенсія по ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Фінансування виплат, повязаних з реалізацією ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України і саме Законом про Державний бюджет на відповідний рік визначаються видатки на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Пенсійному фонду заборонено, відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», використовувати кошти на цілі, не передбачені в Законі про Державний бюджет. Фінансування виплат, передбачених ст.ст.39,50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було врегульовано постановами Кабміну, які розяснювали порядок застосування вказаного Закону та законами про Державний бюджет на відповідний рік. Починаючи з 22.05.2008 року, постановою Кабміну №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» встановлено виплати мінімальної пенсії по ІІ групі інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи 580 грн., а також додаткової пенсії інваліду ІІ групи категорії І 20% прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, а постановою КМУ №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян», з 1.07.2008 року підвищено мінімальний розмір цієї пенсії до 655 грн. Ці постанови Кабміну єдині нормативно-правові акти, які регулюють обчислення пенсій категорії громадян, що передбачені в ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вони не скасовані і не визнані неконституційними. Позивачка отримувала та отримує виплати, передбачені ст.ст.39,50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зазначених вище розмірах. Так як фінансування виплат особам, постраждалим від аварії на ЧАЕС, здійснюється з Держбюджету, а не з бюджету Пенсійного фонду, і УПФУ у Шаргородському районі ніяким чином не порушило права позивача, як особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, оскільки проводило виплати в розмірах, встановлених Законами України про Державний бюджет на відповідний рік та постановами Кабміну №530 від 28.05.2008 року, №654 від 16.07.2008 року і № 836 від 26.07.1996 року, та в межах тих асигнувань, які надходили з Державного бюджету, то вважає, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Оцінивши повідомлені позивачкою та відповідачем обставини, встановлено, що є достатні підстави для прийняття судового рішення у даній адміністративній справі в порядку скороченого провадження.

При розгляді повідомлених позивачкою обставин та поданого відповідачем заперечення проти позову, а також доданих до позовної заяви і до заперечення документів, встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, народилася і проживає постійно по даний час в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області (а.с.5), яке згідно постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 року за №106 (додаток №1, розділ 4), віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до посвідчення серії А №437002, виданого 25.05.2005 року Вінницькою облдержадміністрацією та вкладки до посвідчення, позивачка є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1 (а.с.7). Тобто, повідомлена ОСОБА_1 в адміністративному позові обставина про те, що вона має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, як його визначено в ст.2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підтверджена.

Крім того, знайшла своє підтвердження повідомлена позивачкою обставина про те, що вона отримувала пенсію відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до 20.06.2010 року, а на даний час отримує пенсію по віку, що підтверджується пенсійним посвідченням №130856 (а.с.6) та довідкою відповідача від 26.01.2011 року за №742 (а.с.16).

Відповідно до витягу із акту огляду МСЕК серії 2-18 №059932 та довідки до акта огляду МСЕК серії 2-18 за № 077863, позивачка є інвалідом ІІ групи, захворювання якої повязане із наслідками аварії на ЧАЕС.

Встановлені обставини, зокрема, що позивачка ОСОБА_1 є пенсіонером та отримувала до 20.06.2010 року пенсію відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інвалід ІІ групи, а на даний час отримує пенсію за віком, визнаються відповідачем, що вбачається із його письмових заперечень.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1, як непрацююча пенсіонерка, що постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на підвищення пенсії у розмірі, встановленому ч.1 ст. 39 цього Закону, тобто на одну мінімальну заробітну плату.

Також, ОСОБА_1, як особа, віднесена до категорії І та інвалід ІІ групи, відповідно до ст.50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Крім того, ОСОБА_1, як інвалід ІІ групи, щодо якого встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, повинна була отримувати пенсію, розмір якої не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком, до 20.06.2010 року, тобто до часу, з якого вона, згідно поданої заяви, переведена на пенсію за віком.

Позивачкою та відповідачем визнається і не оспорюється та обставина, що на органи Пенсійного фонду в Україні покладено повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, в тому числі, і виплат, передбачених ст.ст.39,50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 та із письмових заперечень відповідача.

В результаті розгляду письмового заперечення відповідача (а.с.15), встановлено, що УПФУ у Шаргородському районі отримувало з Державного бюджету кошти, призначені для виплат особам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, і розподіляло їх в межах, встановлених Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, а в 2010 році постановою Кабміну від 28.05.2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», постановою Кабміну №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян» та постановою Кабміну №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому у 2010 році позивачка, отримувала та отримує від відповідача додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як особа віднесена до категорії І, в розмірі 20% прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, але не в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, як визначено ст.50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та підвищення пенсії, як непрацююча пенсіонерка, яка проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, в розмірі 5,20 грн., але не в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, як визначено ч.2 ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що вбачається із письмових заперечень позивача (а.с.15).

Також позивачка, починаючи у 2010 році, до 20.06.2010 року включно, отримувала від відповідача державну пенсію, як особа, віднесена до категорії 1 та як інвалід ІІ групи, щодо якого встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, у розмірі, 655 грн., але не в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, як визначено ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що вбачається із письмових заперечень відповідача (а.с.15).

Рішеннями Конституційного Суду України від 9.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22.05.2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційними положення Законів України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», якими обмежувалися права громадян, котрі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, права на виплати, передбачені ст.ст.39,50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Положення Законів України, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України відповідного рішення. Рішення Конституційного Суду України є обовязковими для виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема положення ст.ст.39,50,54 цього Закону, є чинними і підлягає застосуванню в попередній редакції.

Тобто, розглянувши обставини, повідомлені позивачкою, та письмові заперечення відповідача, встановлено, що відповідачем не в повному обсязі проведено виплати ОСОБА_1, передбачені ст.ст.39, 50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, підвищення, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 за період з 9.03.2010 року по січень 2011 року, та державну пенсію, як інваліду ІІ групи, щодо якого встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, з 9.03.2010 року по 20.06.2010 року, оскільки дані виплати позивачці у вказаний період щомісячно проводилася у розмірі, визначеному постановами Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року за №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян» та №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказаними постановами звужуються та обмежуються державні соціальні гарантії громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що є неприпустимим відповідно до ст.22 Конституції України, якою передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, і при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Тому, при вирішенні спору щодо розміру виплат ОСОБА_1, як громадянці України, що постраждала від Чорнобильської катастрофи, слід керуватися не Законами про Державний бюджет України на відповідний рік та не постановами КМУ від 28.05.2008 року за №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян» та №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки він, як Закон постійної дії, має прерогативу над Законами про Державний бюджет України на відповідний рік і над вказаними постановами КМУ. В протилежному випадку порушується конституційний принцип верховенства права, оскільки, відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані і при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, при розрахунку виплат ОСОБА_1, передбачених ст.ст.50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідачу слід виходити з положення ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, оскільки чинним законодавством не передбачено іншого, крім передбаченого ст.28 цього Закону, мінімального розміру пенсії за віком.

Таким чином, при розгляді і оцінці повідомлених позивачкою та відповідачем обставин, встановлено, що позивачка, як непрацююча пенсіонерка, що постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на підвищення пенсії у розмірі, встановленому ч.1 ст. 39 цього Закону, тобто на одну мінімальну заробітну плату, та як особа, віднесена до категорії І та інвалід ІІ групи, відповідно до ст.50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», має право на призначення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком за період часу з 9.03.2010 року по даний час, а також, як інвалід ІІ групи, щодо якого встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, повинна була отримувати пенсію, розмір якої не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст.54 цього Закону, за період часу з 9.03.2010 року по 20.06.2010 року включно. Тому відмова відповідача позивачці в нарахуванні і сплаті недоплачених їй виплат, як особі, постраждалій від Чорнобильської катастрофи, у розмірах, передбачених ст.ст.39,50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», (а.с.8-9), на її звернення, є незаконною.

При вирішенні спірних адміністративно-правових відносин, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, слід керуватися Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, згідно ст. ст. 8, 19, 22, 46, 55, 57, 95, 96 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожному гарантується право знати свої права і обовязки. Бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин на інший період.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 6, 8, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 183-2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена КАС України. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Пунктом 4 частини першої статті 18 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд приймає постанову іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Під час прийняття постанови суд вирішує: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яку правову норму слід застосувати до цих правовідносин; чи належить задовольнити позовні вимоги або відмовити в їх задоволенні; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання постанови. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобовязання відповідача вчинити певні дії; зобовязання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Ст.183-2 КАС України встановлено, що у адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг застосовується скорочене провадження.

Згідно ст.1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розвязання повязаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи (ст.9 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Причинний зв'язок між захворюванням, повязаним із Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим, якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, СБУ, які мають ліцензію Міністерства охорони здоровя України (ст.12 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

До категорії 1 належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою (ст.14 ч.1 п.1 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Згідно ч.2 ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії непрацюючим пенсіонерам, як проживають на територіях радіоактивного забруднення, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, а, відповідно до ч.1 ст.39 цього Закону громадянам. Які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обовязкового) відселення три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю одна мінімальна заробітна плата.

Згідно ст.50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: - інвалідам ІІ групи 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.49 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюється у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІІ групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком (ч.4 ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Фінансування витрат, повязаних з реалізацією ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок державного бюджету (ст.63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом (п.3 ст. 65 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 року за №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (додаток №1 Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розділ 4 Зона посиленого радіоекологічного контролю), населений пункт с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, віднесений до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України.

На Пенсійний фонд України, відповідно до п. 3 Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 року за №1261 «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України», покладено завдання участі у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування; керівництво та управління солідарною системою загальнообовязкового державного пенсійного страхування; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Розмір мінімальної заробітної плати, що є вихідним критерієм для визначення розміру виплат, передбачених ч.2 ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлений ст.53 ЗУ «Про державний бюджет України на 2010 рік», та ст.22 ЗУ «Про державний бюджет України на 2011 рік» з періодичністю на 1 січня, 1 квітня, 1 липня, 1 жовтня, 1 грудня протягом 2010 року та з періодичністю на 1 січня, 1 квітня, 1 жовтня, 1 грудня протягом 2011 року.

Згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

При нарахуванні ОСОБА_1 виплат, передбачених ст.ст.50,54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», слід застосовувати вимоги ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо мінімальної пенсії, яка застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, оскільки положення частини 1 даної статті не є перешкодою для застосування визначеної в ній величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних із мінімальною пенсією за віком. До того ж, на час виникнення спірних правовідносин між позивачкою та відповідачем, чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною 1 ст.28 цього Закону, розміру мінімальної пенсії за віком, і, згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Таким чином, при визначенні розміру додаткової пенсії відповідно до ст.50 та державної пенсії відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Безпідставними є доводи відповідача, викладенні в письмових запереченнях на позовну заяву, щодо правомірності нарахувань та виплати позивачці виплат, як особі, що постраждала від Чорнобильської катастрофи, з посиланням на відсутність фінансування з бюджету для виплати підвищення до пенсії та додаткової пенсії в розмірах, які вказані позивачкою, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору і питання надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обовязків у справах даної категорії виходять за межі заявлених вимог і не розглядаються.

Крім того, відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підвищення до пенсії державної та додаткової пенсії не може бути причиною невиконання покладених на Управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане із отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Проте, з письмових заперечень відповідача вбачається, що виплати відповідачем, передбачені ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з Держбюджету фінансувалися протягом 2010 року і фінансуються .

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивачки ОСОБА_1 отримувати підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, віднесеній до категорії 1 та інваліду ІІ групи у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, визначеної у ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у період з 9.03.2010 року по день ухвалення судового рішення у даній справі, та державної пенсії, як особі, віднесеній до категорії 1 та інваліду ІІ групи, щодо якого встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, визначеної у ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у період з 9.03.2010 року по 20.06.2010 року, тому воно підлягає судовому захисту, а позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.256 КАС України, постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження, виконуються негайно.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 22, 46, 55, 57, 95, 96 Конституції України, ст.ст. 2,4, 6, 8, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 183-2, 254, 256 КАС України, ст.ст.1, 9,12,14,39,49,50,54,63,65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст.6,28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі про зобовязання нарахувати та виплатити заборгованість з пенсійних виплат задовольнити.

Визнати незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення (доплату) до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення в зоні посиленого радіоекологічного контролю, за період з 9.03.2010 року по день ухвалення судового рішення у даній справі 31.01.2011 року включно, відповідно до ч.ч.2,1ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визначивши вказане підвищення (доплату) в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, з врахуванням проведених їй виплат.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеній до категорії 1, за період з 9.03.2010 року по день ухвалення судового рішення у даній справі 31.01.2011 року включно, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених їй виплат за вказаний період.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Шаргородському районі Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію як особі, віднесеній до категорії 1 та інваліду ІІ групи, щодо якого встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, за період з 9.03.2010 року по 20.06.2010 року включно, відповідно до ст.54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, що встановлена ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених їй виплат за вказаний період.

Постанова суду підлягає до негайного виконання відповідачем.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Н.Л. Славінська