Справа № 191/498/17
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2019 року м. Дніпросправа № 191/498/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну

скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року (головуючий суддя - Конєва С.О.) про залишення без розгляду частини позовних вимог в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до 1) Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України

2) Державної установи "Ігренський виправний центр (№133)"

3) Управління Державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, скасування наказу №85 від 09.08.2011 року та стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (далі - Відповідач-1), Державної установи "Ігренський виправний центр (№133)" (Відповідач-2), Управління Державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області (Відповідач-3), та, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 17.09.2018року, просив:

1) визнати протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про несвоєчасну видачу позивачеві трудової книжки 19.12.2011 року датою, яка передує даті звільнення зі служби 14.12.2011 року відповідно до наказу №138 від 19.12.2011 року, що по суті встановлює затримку видачі трудової книжки з вини власника підприємства - видати трудову книжку працівникові в день звільнення та здійснити з ним відповідні розрахунки, у зв'язку з чим:

- зобов'язати Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України внести запис в трудову книжку позивача про день звільнення з " 14 грудня 2011 року" на фактичний день видачі трудової книжки " 19 грудня 2011 року", оскільки це є останній день роботи;

- визнати протиправним запис до трудової книжки позивача про день звільнення 14 грудня 2011 року та скасувати його. Про новий день звільнення видати наказ і внести запис до трудової книжки. Раніше внесений запис про день звільнення визнати недійсним у порядку, встановленому п.2.10 Інструкції №58 про порядок ведення трудових книжок працівників. А також видати копію наказу про звільнення (враховуючи вищевказані зміни) на руки позивачеві;

2) визнати протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про відмову у зарахуванні до трудового стажу позивача період роботи з 14.07.2011 року по 19.12.2011 року, у зв'язку з чим:

- зобов'язати Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України зарахувати до трудового стажу позивача період його роботи з 14.07.2011 року по 19.12.2011 року, здійснити перерахунок пільгового трудового стажу з дня звільнення 19.12.2011 року. У зв'язку з цим визначити вислугу років на день звільнення та внести у трудову книжку відповідний запис. А також видати копію наказу про звільнення (враховуючи вищевказані зміни) на руки позивачеві;

3) визнати протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про невідповідність заповнення трудової книжки позивача вимогам Інструкції №58 та відмову усунути всі неправильні або неточні записи всупереч вимогам п.2.6 вказаної інструкції до врегулювання спору судом, внаслідок чого були порушені права і законні інтереси позивача при прийнятті на роботу та зобов'язати Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України:

- занести в трудову книжку позивача відомості про нагородження та заохочення згідно вимог п.п.2.2, 2.4, 4.1 Інструкції №58;

- заповнити трудову книжку позивача російською мовою, як того вимагає чинне законодавство (п. 2.4 та п. 4.1 Інструкції №58);

- усунути всі недоліки та виправлення, допущені при заповненні трудової книжки в графі 2 та 4;

4) визнати протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про не внесення до трудової книжки позивача зміну назви Управління Державного департаменту з питань виконання покарань у Дніпропетровській області на Державну пенітенціарну службу у Дніпропетровській області, яке відбулося 01 листопада 2011 року та зобов'язати занести в трудову книжку позивача відомості про зміну назви Управління Державного департаменту з питань виконання покарань у Дніпропетровській області на Управління Державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області, у відповідності до приписів п.п.2.14, 2.15 Інструкції №58;

5) визнати протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про не підписання трудової книжки позивача відповідальною особою за видачу трудової книжки, оскільки підпис особи яким засвідчено видачу трудової книжки не є підписом заступника начальника управління начальника ВРОС Ребченко О.Г. і відповідач не може пояснити хто саме підписав трудову книжку позивача. А печатка яка засвідчує даний підпис не чітка, та не відноситься до Державної пенітенціарної служби;

- зобов'язати Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України підписати трудову книжку позивача відповідальною особою за видачу трудових книжок та засвідчити підпис відповідною печаткою;

6) визнати протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про складання наказу №85 від 09.08.2011 року в частині відсторонення позивача від посади під час розгляду адміністративної справи №804/14616/14 від 19.12.2014 року та скасувати цей наказ в частині відсторонення позивача від посади заступника начальника установи з нагляду та безпеки та оперативної роботи Ігренського виправного центру №133 з 05.08.2011 року;

7) визнати протиправними дії Державної установи "Ігренський виправний центр №133" у Дніпропетровській області про відмову в нарахуванні і виплаті позивачеві заробітної плати у період з 14.07.2011 року по 19.12.2011 року та виплати компенсації за невикористану відпустку за 2011 рік та зобов'язати Державну установу "Ігренський виправний центр №133" у Дніпропетровській області:

- виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 2011 рік - 4183,20 грн.;

- виплатити позивачеві заробітну плату з 14.07.2011року по 19.12.2011року - 18325 грн.;

8) стягнути з Державної установи "Ігренський виправний центр №133" у Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за весь час затримки заробітної плати з 19.12.2011року по день фактичного розрахунку, як це зазначено в ст.ст. 116, 117 КЗпП України. З розрахунку середньомісячної заробітної плати 3665,25 грн. за місяць, при середньоденній заробітній платі 162,90 грн.;

9) стягнути з Державної установи "Ігренський виправний центр №133" у Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за весь час затримки, компенсації за невикористану відпустку за 2011 рік по день фактичного розрахунку, як це зазначено в ст.ст. 116, 117 КЗпП України. З розрахунку середньомісячної заробітної плати 3579,30 грн. на місяць, при середньоденній заробітній платі 119,52 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу №85 від 09.08.2011 року - відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу №85 від 09.08.2011 року в адміністративній справі №191/498/17 - залишено без розгляду (т. 5, а.с. 179-181).

Позивач - ОСОБА_1, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції оскаржив її в апеляційному порядку (т. 5, а.с. 197-205).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідачем-1 - Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідачем-2 - ДУ «Ігренський виправний центр (№133)» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року про залишення без розгляду частини позовних вимог, ухвалу суду першої інстанції від 09.11.2018 року залишити без змін.

Відповідачем-3 - Управлінням Державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні Позивач вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив суд ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник Відповідача-1 та Відповідача-3, представник Відповідача-2, кожен окремо, проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили суд апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши пояснення Позивача та представників учасників справи, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання Позивача про поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами про оскарження наказу №85 від 09.08.2011 року та залишаючи позов в частині таких вимог без розгляду, виходив з того, що ним пропущено, встановлений нормами КАС України строк, а причини, зазначені в клопотанні про поновлення такого строку, є неповажними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року) для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи встановлено, що Позивач звернувся із позовними вимогами про оскарження наказу №85 від 09.08.2011 року лише 14.03.2017 року, що підтверджується змістом заяви про зміну позовних вимог, тобто, з пропущенням місячного строку звернення до суду з цими позовними вимогами з урахуванням того, що, як вказав сам Позивач, він довідався про існування цього наказу 12.01.2015 року під час ознайомлення з матеріалами іншої справи.

Тобто, Позивачем заявлені до суду позовні вимоги про скасування наказу №85 від 09.08.2011 року більше ніж через 2 роки після того, як Позивач довідався про оскаржуваний наказ, тобто з пропуском строку такого звернення, встановленого як ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції до 15.12.2017 року, так і ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Крім того, під час розгляду даної справи судом першої інстанції Позивачу двічі надавався час для надання доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цими позовними вимогами у період з 12.01.2015 року (коли дізнався про наказ) до 14.03.2017 року (дата заявлення позовних вимог про скасування цього наказу), проте, жодних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску цього строку суду надано Позивачем не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для прийняття в якості доказу на підтвердження причин поважності доданої до клопотання про поновлення пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог про оскарження наказу №85 від 09.08.2011 року копії заяви про зміну позовних вимог у справі №191/463/15а з відміткою штемпеля Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області про її прийняття 17.02.2016 року, оскільки зміст її прохальної частини не містить позовних вимог про скасування наказу №85 від 09.08.2011 року, окрім того, дана заява подана після 13.02.2015 року, тобто після спливу місячного строку звернення до суду з вказаними позовними вимогами, встановленого ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції до 15.12.2017 року та ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Поряд із зазначеним, з аналізу матеріалів справи вбачається, що Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області не було вирішено питання щодо пропуску строку звернення з цими позовними вимогами до суду та не досліджувалися в судових засіданнях причини поважності пропуску строку звернення до суду з цими позовними вимогами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об'єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів бере до уваги й те, що під час апеляційного розгляду даної справи Позивачем не було наведено поважних підстав, які зумовили звернення ним із позовними вимогами про визнання протиправним та скасування наказу №85 від 09.08.2011 року через два роки після того, як ОСОБА_1 дізнався про наявність зазначеного наказу.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, об'єктивно дослідивши обставини справи, дійшов правильного висновку стосовно того, що наведені Позивачем причини поважності пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами в частині оскарження наказу №85 від 09.08.2011 року є неповажними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, правильно застосував норми процесуального права, тому ухвала суду першої інстанції у даній справі про залишення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу №85 від 09.08.2011 року не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2018 року в адміністративній справі №191/498/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 23 січня 2019 р.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова