Справа № 0440/6606/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6606/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року, (суддя суду першої інстанції Прудник С.В.), прийняту у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, в справі №0440/6606/18 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року закрито адміністративне провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 238 КАС України.

Не погодившись з ухвалою суду позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи, внаслідок чого прийнято незаконну ухвалу. Позивач зазначає, що в тексті адміністративного позову немає вказівки на те, що ордер на кімнату в гуртожитку потрібен позивачу для вселення у кімнату гуртожитку №142. Позивач зазначає, що вона і так проживає у кімнаті в гуртожитку, а ордер потрібен для надання його відповідачу - Дніпровській міській раді для забезпечення розгляду питання про приватизацію займаної позивачем останні 30 років кімнати в гуртожитку. На думку позивача її позов є публічно-правовим, а закриття провадження у справі створює штучну перешкоду у реалізації права позивача на приватизацію свого житла.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила: відмову Дніпровської міської ради у наданні позивачу ордеру на вселення у кімнату гуртожитку, яка розміщена у будинку АДРЕСА_1, без довідки про реєстрацію місця проживання гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом 1991-1993 років під час його роботи водієм в управлінні механізації - 110 тресту «Дніпростальконструкція» ПАТ «Мінмонтажспецбуд» - визнати протиправною; зобов'язати Дніпровську міську раду розглянути по суті письмове звернення від 08.02.2018 року щодо надання позивачу ордеру на вселення у кімнату в гуртожитку, який розміщений у будинку АДРЕСА_1, - без довідки про реєстрацію місця проживання гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, протягом 1991 -1993 років під час його роботи водієм в управлінні механізації - 110 тресту «Дніпростальконструкція» ПАТ «Мінмонтажспецбуд».

В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона зверталась до Дніпровської міської ради з заявою про отримання ордеру на житлову кімнату у гуртожитку, розташованому у будинку АДРЕСА_1, разом з заявою було подано всі необхідні документи крім довідки щодо місця реєстрації проживання її чоловіка - ОСОБА_3. Однак, ордер позивачу видано не було, у зв'язку з чим, вона звернулась до суду із даним позовом.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами не є публічно-правовим, він виник у сфері цивільно-правових, житлових відносин, тому має бути розглянутий за правилами цивільного судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, в рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Встановлені обставини справи свідчать, що підставою для звернення до суду послугувала протиправна, на думку позивача, не видача на її заяву Дніпровською міською радою ордеру на вселення у кімнату в гуртожитку, який розміщений у будинку АДРЕСА_1, - без довідки про реєстрацію місця проживання гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, протягом 1991 -1993 років під час його роботи водієм в управлінні механізації - 110 тресту «Дніпростальконструкція» ПАТ «Мінмонтажспецбуд». В апеляційній скарзі позивач зазначає, що даний ордер потрібен для подання його Дніпровській міській раді для приватизації кімнати у гуртожитку, в якій проживає позивач останні 30 років.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що органи місцевого самоврядування можуть бути як суб'єктами приватних правовідносин, так і суб'єктами публічних правовідносин. При цьому, статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права - цивільні чи публічні вони мають намір реалізувати.

Суд зазначає, що у даній справі спір пов'язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема прав на користування жилим приміщенням, його приватизацію, тобто із цивільним правом. Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснює, а є особою, яка представляє власника майна житлового фонду. Права, за захистом яких звернувся до суду позивач, виникають із житлових правовідносин.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло не є публічним, а відноситься до приватноправових. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідачем є орган місцевого самоврядування, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Така правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2008 року у справі № 21-1540во06, постанові Великої палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі 826/13571/17 (К/9901/18191/18), що враховано судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що предметом спірних відносин фактично є забезпечення права на житло, вимоги ж до Дніпровської міської ради є похідними від них, а тому цей спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Заявлений позивачем спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, спірні правовідносини не є публічно-правовими, а справа не має встановлених нормами КАС України ознак адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для зміни або скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. 243,ст. 311, ст. 312, ст. 316, ст. 321 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року в справі №0440/6606/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Постанова в повному обсязі складена 23.01.2019 р.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук