Справа № 522/19971/16-а
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/26/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання - Вадуцкої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Одеської міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Сан марин», Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Одеської міської ради; визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 942-VII від 30.06.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 26.10.2016 р. звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради та Одеської міської ради з позовними вимогами: - визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Одеської міської ради, як суб'єкта владних повноважень щодо не оприлюднення і не публікації, не пізніше, ніж за 20 робочих днів до дня проведення пленарного засідання сесії міської ради 30.06.2016 р., проекту рішення Одеської міської ради VII скликання «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази»; - визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради № 942-VII від 30.06.2016 року «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази»; - стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 482,31 грн. з кожного, що в сумі складає 964,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що по сусідству з її дачним будинками по АДРЕСА_1, знаходиться база відпочинку «Лузанівка» по АДРЕСА_1, що належить ТОВ «Сан Марин». Рішенням Одеської міської ради № 1526-VI від 22.11.2011 р. було надано позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл. 0,0227 га за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1 «б» і 162 «в» для індивідуального дачного будівництва, після чого, 20.06.2012р. зазначеній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер НОМЕР_4 внесеного 27.06.2012р. до автоматизованої системи Державного земельного кадастру.

У подальшому, ТОВ «Сан Марин», повідомив позивача про те, що він планує оформити земельну ділянку пл. 2,65 га по АДРЕСА_1, 164, 166 в м. Одесі, в підтвердження чого надав для огляду схематичний план меж земельної ділянки, до складу якої входить земельна ділянка під дачними будинками Позивача.

Із цього приводу, позивач звернулася з відповідними скаргами на ім'я Одеського міського голови Труханова Г.Л., голови постійної комісії Одеської міської ради з питань землеустрою та земельних правовідносин ОСОБА_1, начальнику Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Кот Д.Г., начальнику Управління архітектури та містобудування Голованову А.Д., із вимогою не оформляти документи на земельну ділянку ТОВ «Сан Марин» у частині землі, площею 0,0227 га, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2, із посиланням на протиправність таких дій.

Не зважаючи на це, рішенням Одеської міської ради № 942-VII від 30.06.2016 року було надано дозвіл ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази, із включенням земельної ділянки, що відводиться позивачем під дачними будівлями, пл. 0,0227 га, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

Разом із цим позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що в порушення вимог частини 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та п. 8 ст. 24 Регламенту Одеської міської ради відповідач у встановлений 20-денний строк до проведення чергової сесії, не оприлюднив проект оскаржуваного рішення Одеської міської ради, що, на думку позивача, є порушенням загальних принципів прозорості та відкритості, передбачених ст. 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того в обґрунтування позову також зазначено, що згідно офіційної відповіді Одеської місцевої прокуратури № 4 від 20.10.2016 р., земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 пл. 1,5 га, є військовим містечком № 228, матеріальні фонди якого закріплено за концерном «Військторгсервіс» Міністерства оборони України. За фактом самовільного зайняття цієї земельної ділянки та незаконного будівництва на ній бази відпочинку «Сан Марин» було розпочате кримінальне провадженні № 0000291 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 197 КК України.

Ухвалою суду від 27.10.2016 року позов було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позову. 22.11.2016 року представник позивача усунув недоліки позову, надавши до суду копію квитанції про сплату судового збору (т.1, а.с.40-41).

Ухвалою суду від 23.11.2016 року провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні на 26.12.2016 року.

Ухвалою суду від 26.12.2016 року у задоволенні заяви представника Одеської міської ради та виконкому Одеської міської ради про часткове закриття провадження у справі було відмовлено (т.1, а.с.91, 94-95).

Ухвалою суду від 26.12.2016 року за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7, було частково задоволено позов: зупинено дію рішення Одеської міської ради № 942-VII від 30.06.2016 року «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази» - до набрання рішенням суду законної сили. В решті вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 26.12.2016 року за заявою представника ТОВ «Сан Марин» було зупинено провадження по даній справі до розгляду в Суворовському районному суді м. Одеси цивільної справи №523/2582/14-ц за позовом ТОВ «Сан Марин» до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_8, приватний нотаріус Філімонова Галина Василівна про визнання договорів купівлі-продажу недійсними (т.1, а.с.93, 96-99).

30.12.2016 року представником ТОВ «Сан Марин» було оскаржено до суду апеляційної інстанції на ухвалу суду 1-ї інстанції від 26.12.2016 року про часткове забезпечення позову.

06.02.2018 року до суду надійшов супровідний лист з Суворовського районного суду м. Одеси з додатком у вигляді копії рішення Суворовського районного суду м. Одеси віл 11.04.2017 року та постанови Апеляційного суду Одеської області у справі №523/2582/14.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Кодекс адміністративного судочинства України викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017р..

Згідно п. 10 ч.1 Перехідних Положень (розділ VІІ) КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, поновлюючи провадженні по даній справі ухвалою суду від 07.02.2018 року суд, керувався нормами КАС України у редакції Закону України від 15.12.2017 року №2147-VIII, та призначив справу до розгляду в підготовчому засіданні на 19.03.2018 року (т.1, а.с.121-122).

19.03.2018 року розгляд справи був відкладений на 30.04.2018 року за клопотання сторін.

19.03.2018 р. до суду надійшли пояснення представника третьої особи ТОВ «Сан марин» - Македонської І.О. (а.с.148-149 т. І), в яких вона просить відмовити у задоволенні позову, з тієї підстави, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 р. по справі № 523/2582/14-ц, залишеного без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 10.01.2018 р., визнані недійсними два договори купівлі-продажу дачних будинків по АДРЕСА_1, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, на підставі якого 05.03.2018 р. були скасовані записи про права власності ОСОБА_2, унаслідок чого, Позивач вже не є власником дачних будинків по АДРЕСА_1, та не є користувачем земельної ділянки пл. 0,0227 га, а отже, на думку представника ТОВ «Сан Марин», права Позивача не порушені оскаржуваним рішенням Одеської міської ради.

Разом із цим 19.03.2018 р. до суду надійшов відзив представника Одеської міської ради і Виконавчого комітету Одеської міської ради - Голуб А.С. (а.с.169-182 т. І), в яких представник відповідачів заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що проект оскаржуваного рішення підготовлювала та виносила на розгляд сесії Одеської міської ради постійна комісія з питань землеустрою та земельних правовідносин, яка не є розпорядником інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки вона не є юридичною особою, не є суб'єктом владних повноважень чи органом місцевого самоврядування та не приймає рішень, які є обов'язковим до виконання, а отже, на думку представника відповідачів, вимога позивача про визнання протиправним бездіяльність виконавчого комітету Одеської міської ради та скасування рішення Одеської міської ради у передбачені регламентом Одеської міської ради VII скликання строки є необґрунтованою, оскільки зазначені обов'язки не відносяться до компетенції виконавчого комітету Одеської міської ради. Також представник відповідачів заперечує щодо задоволення позову з підстав, зазначених представником ТОВ «Сан марин».

У зв'язку з тим, що 30.04.2018 року було неробочим, вихідним днем, розгляд справи було відкладено на 05.05.2018 року.

05.05.2018р. представником третьої особи ТОВ «Сан Марин» заявлено клопотання про скасування заходів забезпечення позов, розгляд справи за клопотанням сторін було відкладено на 08.05.2018 р.

07.05.2018 року до суду надійшли письмові заперечення Міністерства оборони України (т.2, а.с.1-2), згідно яких просили відмовити у задоволенні заяви представника третьої особи про скасування заходів забезпечення позову, зазначивши що це є землі оборони належать державі.

Ухвалою суду від 08.05.2018 року було відмовлено ТОВ «Сан марин» у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2016 року (т.2, а.с.12-13).

Розгляд справи був відкладений на 08.06.2018 року.

Ухвалою суду від 08.06.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 20.09.2018 року (т.2, а.с.28).

14.09.2018 р. до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи на боці позивача без самостійних вимог щодо предмету спору - Міністерства оборони України Єрмакова А.В. (а.с.107-110 т.2), в яких він підтримує позовні вимоги ОСОБА_2 і зазначає, що згідно ст. ст. 77, 78, 84 Земельного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про Збройні сили України», ст. 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони» земельна ділянка пл.. 1,5 га за адресою по АДРЕСА_1 - військового містечка № 228 і за формою власності відноситься до земель державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебуває на обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних сил України. Представник Міністерства оборони України стверджує, що оскаржуване рішення Одеської міської ради прийняте з перевищенням законних повноважень, порушує права держави як власника, в особі Міністерства оборони України, та КЕВ м. Одеси, як належного землекористувача, а тому є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку. З цього приводу в господарському суді Одеської області розглядається справа за їх позовом.

20.09.2018р. представник позивача ОСОБА_7. надав відповідь на відзив ТО «Сан Марин» (а.с.120-126, т.2) , якою звертає увагу суду на той факт, що 31.10.2016р. між позивачкою та ТОВ «Сан Марин» були погоджені межі земельної ділянки шляхом підписання відповідного Акту, за яким ТОВ повністю визнав межі земельної ділянки ОСОБА_2 пл..0,0022га як усміжної. Згідно меж земельної ділянки, визначеного кадастровим даними, які також були визнані і зафіксовані в описі меж земельної ділянки згідно з кадастровим поділом.

У судовому засіданні 20.09.2018 року суд протокольно ухвалив про задоволення клопотання представника Одеської міської ради та прийняв до матеріалів справи докази, згідно переліку від 19.06.2018 року, та визнав причини пропуску представником позивача строків на подання відповіді на відзив неповажними та повернув відповідь на відзив із додатками до нього. Розгляд справи був відкладений на 13.11.2018 року.

13.11.2018 року розгляд справи був відкладений на 04.12.2018 року у зв'язку із зайнятістю судді в розгляді іншої справи №815/3448/17.

04.12.2018 року розгляд справи був відкладений на 18.12.2018 року у зв'язку з неявкою усіх учасників справи та визнанням причин неявки сторони позивача поважними.

18.12.2018р. на адресу суду надано заяву від представника ТОВ «Сан Марин» - Лисевича С.В. про скасування заходів забезпечення позову, при цьому посилається на нові обставини, а саме на: постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2013р. по справі №1570/4943/2012 яким усі реєстрації прав власності на дачні будинки за договорами купівлі-продажу між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, скасовані та які були надані ТОВ як додатки про залучення доказів 26.06.2018р., також що запис про право власності на ці дачні будинки за позивачем не зареєстровано.

Згідно ухвали суду від 18.12.2018 року у зв'язку з необхідністю суду дослідити всі доводи представника Лисевича С.В., які суду не були відомі, які також підлягають дослідженню в ході розгляду справи, та перевірці, а також із наданням представнику позивача часу на висловлення своєї обґрунтованої думки, за згодою представника ТОВ «Сан Марин»-Лисевича С.В. та інших учасників справи, судом було відкладено розгляд заяви до наступного судового засідання 16.01.2019р..

Ухвалою суду від 16.01.2019 року у задоволенні клопотання представника ТОВ «Сан Марин» - Лисевича С.В. про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

У відкритому судовому засіданні 16.01.2019 року представник позивача - адвокат ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності від 05.02.2016 р. (а.с.9 т.1) позовні вимоги підтримав в повному обсязі, згідно заявлених в позові підстав і наполягав на їх задоволенні. При цьому зазначив, що в загальну площу земельної ділянки площею 2,6500, на яку надано ТОВ «Сан Марин» дозвіл згідно рішення ОМР увійшла також і земельна ділянка площею 0.0227 га, що знаходиться у фактичному користуванні позивача та щодо якої прийнято рішення про дозвіл на розробку проекту землеустрою за заявою 2011р. і якої було присвоєно кадастровий номер. Тим самим це рішення зачіпає інтереси позивача, яка на момент подачі позову була власником двох дачних будівель. При цьому також зазначив, що відповідач підтвердив наявність у справі всіх документів, які послугували прийняттю оскаржуємого рішення, проте в порушення вимог ч.2 ст. 123 ЗК України в цьому пакеті документів відсутні графічні матеріали, що є також порушенням порядку розгляду питання і законодавства. Крім цього інша частина земельної ділянки належить державі в особі Міністерства оборони, які відносяться до земель оборони.

Представник Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради - Голуб А.С., яка діє на підставі довіреності від 20.02.2018 р. (а.с.144 т.1) та заперечували щодо задоволення позову та підтримали викладені в їх відзиву та запереченнях доводи.

Додатково зазначала, що є Регламент Одеської міської ради (п.2 ст.24), однак підготовка проекту рішення забезпечується суб'єктом, який подає це питання на розгляд, тобто в даному випадку - комісією з питань землекористування і вони повинні публікувати проекти рішень ОМР з земельних питань, проти остання комісія не є самостійною юридичною особою і суб'єктом владних повноважень. Вказаний проект виконавчим комітетом ОМР не виносився на розгляд. При цьому погодилась з тим, що саме виконавчий комітет ОМР є розпорядником публічної інформації. Вважає що рішення ОМР не встановлює правових наслідків для позивача.

Представник третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - ТОВ «Сан Марин» адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 17.09.2018 р. (а.с.113 т.2) заперечував проти задоволення позові, підтримавши надані пояснення суду і зазначив, що позивач на його думку не має права на звернення до суду з позовом, оскільки право власності на дачні будівлі скасовані. У позивача не було право користування земельною ділянкою і тому ТОВ не складали Акт узгодження меж земельної ділянки, але визнав що був Акт встановлення межових знаків у ТОВ «Сан Марин» з земельним кадастровим бюро, яке позивачка відмовилась підписувати. На його думку у Міністерства оборони України відсутні докази щодо належності їм земельної ділянки.

Представник третьої особи Міністерства оборони України - Дубчак Д.В, який діє на підставі довіреності від 26.06.2018 р. та Єрмаков А.В. по довіреності від 03.12.2018 року (а.с.149 т. ІІ) у судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити та підтримав викладені доводи у запереченнях. При цьому наголосив, що вони є правонаступниками МО СРСР (саме з 1951 р. є документи про право власності на 50 військових містер до яких і входить військове містечко №228 за цією адресою АДРЕСА_1 пл. 1,5 га), а тому земельна ділянка під будівлями за договором купівлі-продажу від 03.08.2009р. із концерном «Військторгсервіс» належить до державної власності тобто є землями оборони і знаходяться на обліку та балансі МОУ, якою незаконно розпорядилась Одеська міська рада своїм рішенням, у зв'язку з чим вони подали позов до Одеського господарського суду з вимогами до Одеської міської ради про скасування цього рішення. Крім того зауважив, що Одеська міська рада постійно блокувала подані ними документи із намаганнями отримати відповідні рішення щодо оформлення права на ці та інші земельні ділянки.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Предметом позову є оскарження Рішенням Одеської міської ради від 30.06.2016 р. № 942-VII «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази» та бездіяльність виконавчого комітету.

Із матеріалів справи та пояснень представників сторін та третіх осіб судом встановлено :

Із позовними вимогами позивач звернулась до суду 26.10.2016р. На момент подачі позову за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на дачні будівлі за адресою АДРЕСА_1,

25.05.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу дачного будинку загальною площею 114,8 кв.м. по АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці 133,0 кв.м., кадастровий НОМЕР_3 (а.с.17 т. І), за яким ОСОБА_2 набула право власності на дачний будинок, що підтверджується його копією в матеріалах справи.

25.05.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу дачного будинку, загальною площею 68,8 кв.м., по АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці 68,0 кв.м., кадастровий НОМЕР_3 (а.с.18 т. І), за яким ОСОБА_2 набула право власності на дачний будинок, що підтверджується його копією в матеріалах справи.

Право власності ОСОБА_2 на придбані нею дачні будинки було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується витягами про державну реєстрацію від 24.01.2013 р. (а.с.19. 20 т. І).

На підставі заяви позивача від 02.06.2011 р. на ім'я Одеського міського голови Костусєва А. про надання згоди на розробку проекту відводу землі для обслуговування дачних будинків в розмірі 0,027 га (а.с.15 т.1) рішенням Одеської міської ради від 22.11.2011 р. № 1526-VI «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі» надано гр. ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва по АДРЕСА_1. (а.с.14 т.1).

Згідно викопіювання з чергового кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_2 пл. 0,0227 га. в АДРЕСА_1, затвердженого начальником ГУ ДЕРЖКОМЗЕМУ у м.Одесі та Одеським відділенням УКРГЕОІНФОРМ визначений кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.16 т. І).

Також згідно матеріалів справи, вбачається що 08.04.2004 р. між ВАТ «Одеський завод радіально-свердлильних станків» та ТОВ «Сан Марин» був укладений договір купівлі-продажу будівлі бази відпочинку «Лузанівка», що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 895,8 кв.м., розташованих на земельній ділянці 3655 кв.м. (а.с.91-92 т.2),за яким ТОВ «Сан Марин» набув право власності на зазначені будівлі.

13.12.2007 р. між МПП «Торговий комплекс «Світанок» та ТОВ «Сан Марин» був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 80.3 кв.м. та огорожі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці пл. 909 кв.м. (а.с.82-84 т.2), за яким ТОВ «Сан Марин» набув право власності на вказані будівлі.

21.12.2007 р. право власності на зазначену нежитлову будівлю зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 21.12.2007 р. № 17150428 (а.с.85 т.2).

03.08.2009 р. між Концерн «Військторгсервіс» та ТОВ «Сан Марин» укладений договір купівлі-продажу нежитлових будівель, які розміщуються за адресою: м. Одеса,АДРЕСА_1, та складаються в цілому з нежитлових будівель літ. «А», «В», «Г», «Ж», «М», «З», «И», «К», «Л» загальною площею 2332 кв.м., що розташовані на земельній ділянці площею 19995,0 кв.м. (а.с.61-63 т.2).

22.10.2009 р. зареєстровано право власності на зазначені об'єкти нерухомості - нежитлові будівлі за ТОВ «Сан Марин», що підтверджується витягом КП «ОМБТІ та РОН» від 22.10.2009 р. № 24215965 (а.с.65, т. 2). При цьому з договору купівлі-продажу вбачається про відчуження лише нежитлових будівель, без зазначення прав щодо земельної ділянки.

09.06.2016 р. директор ТОВ «Сан Марин» Рачек О.М. звернулася на ім'я Одеського міського голови Труханова Г.Л. із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 50 років для обслуговування та експлуатації оздоровчо-спортивної бази, орієнтовною площею 2,65 га, розташованої за адресами: м. Одеса, АДРЕСА_1, 164, 166 (а.с.46 т. 2).

Рішенням Одеської міської ради від 30.06.2016 р. № 942-VII «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази» надано дозвіл ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази (а.с.12 т. І, а.с.35 т. ІІ).

Зазначене рішення було прийнято за клопотанням ТОМ «Сан Марин» від 08.06.2016р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою орієнтованою площею 2,65 га (а.с.30 т.3 виділених матеріалів), листа управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 22.06.2016р.(а.с.33) та згідно протоколу засідання комісії від 29.06.2016р. (а.с.112-114,117 т.3 виділених матеріалів), на якої були присутні :ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 із питання 3.3. (блок 6.3.) розглянули питання проектів рішень про надання згоди на розробку проектів землеустрою на відвід землі в оренду (постійне користування) земельних дільниць суб'єктам господарювання, за яким комісія вважає можливим рекомендувати на розгляд сесії на пленарному засіданні сесії Одеської міської ради та рекомендувати сесії підтримати питання, а саме: про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_2.

Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради 07.12.2016р. листом надала відповідь ОСОБА_2 на її заяву, якою повідомило що в наданому ТОВ «Сан Марин» проекті землевідведення з кордонів земельної ділянки яке відводиться ТОВ виключено земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 ,що відображено в кадастровому плані земельної ділянки та в акті узгодження меж зі суміжними земле володільцями чи землекористувачами від 31.10.2016р., де відсутня її згода як суміжного землекористувача в даному акті.

У матеріалах справах також наявна засвідчена копія Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання підписане ТОВ «Земельне кадастрове бюро», ТОВ «Сан Марин» у присутності користувачів суміжних ділянок - в т.ч. ОСОБА_2 щодо меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 2,4796 га.(а.с.190т.3) на звороті якого також зазначено кадастровий номер земельної ділянки ОСОБА_2

До того ж встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 р. по справі № 523/2582/14-ц (а.с.36-38, виділене провадження), залишеного без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 10.01.2018 р. (а.с.39-41, виділене провадження), визнані недійсними два договори купівлі-продажу дачних будинків по АДРЕСА_1 укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_8. В іншій частині позовних вимог відмовлено в задоволенні позову.

При цьому з рішення суду вбачається, що майже з 2005р. між ТОВ та ОСОБА_21 , а в подальшому і з ОСОБА_2, ОСОБА_8 існує невирішений спір з приводу користування земельною ділянкою.

27.02.2018 р., рішенням державного реєстратора Бондар Олексія Миколайовича Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», індексний номер: 39994587 від 05.03.2018 р., на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 р. по справі № 523/2582/14-ц, припинено право власності ОСОБА_2 на дачний будинок по АДРЕСА_1 (а.с.190 т. І).

27.02.2018 р. рішенням державного реєстратора Бондар Олексія Миколайовича Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», індексний номер: 39997023 від 05.03.2018 р., на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 р. по справі № 523/2582/14-ц, припинено право власності ОСОБА_2 на дачний будинок по АДРЕСА_1 (а.с.197 т. І).

Проте, Постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 03.10.2018 р. по справі № 523/2582/14-ц (провадження № 61-6675св18), касаційну скаргу ОСОБА_2, поданою її представником ОСОБА_7, задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 р. та постанову апеляційного суду Одеської області від 10.01.2018 р. по справі № 523/2582/14-ц скасовано в частині позовних вимог про визнання недійсними два договори купівлі-продажу дачних будинків по АДРЕСА_1 укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 . Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.139-143 т.2).

Крім того судом встановлено, що рішенням виконкому Одеської міської ради №823 від 22.06.1994р. із землекористування бази відпочинку «Дельфін» Одеського станко-будівельного виробничого об'єднання вилучено земельну ділянку площею 50 кв.м. та надано земельну ділянку ОСОБА_21 у тимчасове довгострокове користування строком на 25 років для ведення дачного будівництва. На зазначеній земельній ділянці ОСОБА_21 побудувала дачні будівлі та користувалась ними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2013р. (а.с.154 т.3 виділених матеріалів) суд скасував постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2013р. та залишив в силі постанову Приморського районного суду м.Одеси від 09.09.2009р. (справа №2-а-324/09) , якою відмовлено ТОВ «Сан Марин» у задоволені позову до виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_21 про скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №823 від 22.06.1994р. Постановою Верховного Суду України від 20.05.2014р. (справа №21-41а14) у задоволені заяви ТОВ «Сан Марин» відмовлено (а.с.156-159).

У підтвердження наявності суміжності земельних ділянок також свідчить і постанова Суворівського районного суду м. Одеси по кримінальній справі №1527/13843/12 (а.с.173-175 т.3 ) за обвинуваченням ОСОБА_24 у скоєні злочину передбаченого ст..ст.353 ч1, 358 ч.1 КК України, який займаючи посаду спеціаліста в області геодезії, працюючи в КП «ОМБТІтаРОН», при направлені з 01.09.2014р. по 24.03.20-5р. на проведення зйомок кордонів дільниці бази відпочинку за адресою АДРЕСА_1, склав каталог координат кутів земельної дільниці та його площі, тобто склав геодезичну документацію-каталог координат, до якого не вніс відомості щодо 12 об'єктів нерухомого майна в тому числі два будинки що належали ОСОБА_21 які розташовані за адресою АДРЕСА_1, а також фіктивні відомості в акт обстеження що начебто не має заперечень щодо меж в натурі, затвердив його своїм підписом, хоча на цій території були розташовані і два будівлі належні ОСОБА_21 Постановою суду ОСОБА_24 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з закінченням строків давності.

Позивачка та її представник неодноразово звертались до органів місцевого самоврядування до прийняття оскаржуємого рішення з приводу не оформлення ТОВ «Сан Марин» документів на землекористування підтверджується листами та відповідями: Департаменту комунальної власності від 02.12.2013р.№01-27/Д-38-735/2-08 (а.с.188 т.3)

Із матеріалів справи також вбачається, що земельна ділянка пл.. 1,5 га за адресою по АДРЕСА_1 - відноситься до земель військового містечка № 228, на території якого були розташовані будівлі і споруди, які перебували на балансі філії «Одеське управління військової торгівлі концерну «Військторгскервіс». Будь-якого договору щодо відчуження вказаної земельної ділянки або передання права користування суду не надано.

Стаття 2 КАС у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду, завданням адміністративного судочинства визначала захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС у редакції, чинній на час вирішення цієї справи судами попередніх інстанцій, справою адміністративної юрисдикції визнавав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами частини першої статті 17 КАС у зазначеній редакції юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС у редакції, чинній на час вирішення цієї справи).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи судами попередніх інстанцій належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

У справі, яка розглядається, позивач звернувся до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для обслуговування дачних будівель. Його право було порушено внаслідок прийняття Одеською міською радою рішення 30.06.2016 р. № 942-VII «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази». Наявність існуючого речового права позивача або інших осіб на цю земельну ділянку судами не встановлено.

Суд наголошує й на тому, що позивач в своєму позові не порушує питання щодо визнання за ним права власності на земельну ділянку, а заявляє вимоги про визнання протиправним рішення суб'єкту владних повноважень, яке перешкоджає йому в подальшому у оформленні документів на земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц.

Таким чином суд приходить до висновку що спір стосується оскарження процедури прийняття оскаржуємого рішення, тобто Одеська міська рада під час прийняття спірного рішення здійснювала владні управлінські функції , оскільки в цих правовідносинах орган місцевого самоврядування реалізовував свої контрольні функції у сфері управління діяльністю , що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Спір щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так як і оскарження дій (бездіяльності ) суб'єкта владних повноважень щодо надання такого дозволу є публічно-правовим, а отже відноситься до юрисдикції адміністративних судів. Саме до такого висновку прийшла Велика Палата Верховного суду у справі №380/624/16-ц від 17.10.2018р.

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами другою та третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Порядок та спосіб підготовки та розгляду проекту рішення сесією Одеської міськради регулюється Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про доступ до публічної інформації» та Регламентом Одеської міської ради VII скликання, затвердженого рішенням сесії Одеської міської ради № 1- VII від 11.11.2015 р..

В преамбулі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Таким чином, законом встановлюються гарантії, засади організації та діяльності органів місцевого самоврядування, в тому числі, що визначають порядок та спосіб підготовки і розгляду сесією ради проектів рішень включених до питань порядку денного.

Частиною І ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Аналогічна норма кореспондується зі ст. 140 Конституції України.

Суду зазначає, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324, главою 27 ЦК України земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності та територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території селищ належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад міст; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною І ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Частиною І ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

У даному випадку Одеська міська рада, як орган місцевого самоврядування, ухвалила Акт у формі рішення від 30.06.2016 р. № 942-VII «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази» (а.с.12 т. І, а.с.35 т. ІІ).

Відповідно до частини 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Частиною 3 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Відповідно до частини 15 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», порядок підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради.

Так, пунктом 8 ст. 24 Регламенту Одеської міської ради VII скликання, затвердженого рішенням сесії Одеської міської ради № 1- VII від 11.11.2015 р., встановлено, що проекти рішень, підготовлені розпорядниками публічної інформації, публікуються не пізніше, ніж за 20 робочих днів до дня проведення пленарного засідання сесії міської ради.

Зі змісту зазначеної норми процедурного акту вбачається обов'язок опублікувати проект рішення підготовленого розпорядником інформації не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня проведення пленарного засідання ради.

Згідно ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Судом встановлено, що спірне рішення Одеської міської ради від 30.06.2016 р. № 942-VII відносяться до публічної інформації у розумінні ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до приписів частини І ст. 3 зазначеного Закону, право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє.

Статтею 4 даного Закону встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частини І ст. 13 Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Зазначеною нормою Закону, визначається коло розпорядників інформації, до якого входить і орган місцевого самоврядування.

Статтею 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено систему місцевого самоврядування, яка включає: 1) територіальну громаду; 2) сільську, селищну, міську раду; 3) сільського, селищного, міського голову; 4) виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Таким чином, відповідач (виконком Одеської міської ради) входять до кола розпорядників інформації на яких законом покладено обов'язок забезпечити оприлюднення проекту рішення, у строк визначений пунктом 8 ст. 24 Регламенту Одеської міської ради VII скликання (не пізніше, ніж за 20 робочих днів до дня проведення пленарного засідання сесії міської ради).

Пунктом 5.1. пункту 5 Положення про виконавчий комітет Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 2428-VI від 21.12.2012 р., встановлено, що форма та порядок роботи виконкому визначається Регламентом роботи виконавчих органів ради, який затверджується виконкомом.

Згідно підпункту 5.1.6. пункту 5 Регламенту виконавчих органів Одеської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 754 від 31.10.2005, до системи здійснення контрольної роботи у виконавчих органах входить Департамент з організації роботи ради.

Відповідно до частини 7 ст. 24 Регламенту Одеської міської ради VII скликання, проекти рішень подаються суб'єктами їх внесення до департаменту з організації роботи ради у друкованому вигляді на бланку «Рішення Одеської міської ради» (проект) і в електронному вигляді через офіційну електронну пошту або на іншому електронному носії. Відповідальність за відповідність інформації на друкованому та електронному носіях несе виконавець.

Частиною 2 Положення «Про департамент з організації роботи Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради № 384-VI від 28.02.2011 р., визначаються основні завдання департаменту, зокрема, забезпечення оперативної та якісної підготовки та розповсюдження матеріалів, що виносяться на розгляд постійних комісій та сесій міської ради. Ознайомлення депутатів та інших осіб у встановлений законом термін. (п. 2.12.).

Частиною 8 ст. 24 Регламенту Одеської міської ради VII скликання встановлено, що проекти рішень, підготовлені розпорядниками публічної інформації, публікуються не пізніше, ніж за 20 робочих днів до дня проведення пленарного засідання сесії міської ради.

З аналізу перелічених процедурних норм вбачається, що саме на виконавчий комітет Одеської міської ради, який входить до системи органів місцевого самоврядування, покладається обов'язок здійснення контролю роботи у його виконавчих органах, в тому числі, з питань забезпечення своєчасного оприлюднення проекту рішення міськради, відповідно до частини 8 ст. 24 Регламенту Одеської міської ради VII скликання.

З приводу належного відповідача в адміністративних справах про доступ до публічної інформації надав своє роз'яснення Пленум Вищого адміністративного суду України, викладеного в постанові «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» № 10 від 29.09.2016 р., надавши судам роз'яснення про те, що залежно від того, у чиєму володінні знаходиться запитувана інформація, належним відповідачем за позовами щодо доступу до публічної інформації у таких випадках є або відповідний представницький орган місцевого самоврядування (сільська, селищна, міська, районна, обласна ради) або виконавчий орган місцевого самоврядування.

Частиною 10 статті 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Зазначена норма закону спростовує доводи представника відповідачів про те, що постійна комісія з землеустрою та земельних правовідносин готує проекти рішень, які виносяться на розгляд сесії Одеської міської ради, у зв'язку з чим, постійна комісія не входить до складу розпорядників інформації. Крім того, як вже зазначалось вище, саме на структурний підрозділ виконавчого комету Одеської міської ради покладено обов'язок забезпечення оперативної та якісної підготовки та розповсюдження матеріалів, що виносяться на розгляд сесій міської ради .

Разом з цим представник відповідачів Голуб А.С. у відкритому судовому засіданні 18.12.2018 р., пояснила суду, що проект оскаржуваного рішення не оприлюднювався у встановленому порядку та строки до дня проведення пленарного засідання сесії міської ради, яке відбулося 30.06.2016 р.

Тобто в порушення вимог законодавства щодо оприлюднення за 20 днів проекту рішення ОМР, яке виноситься на розгляд сесії, зазначений проект був допущений до розгляду без такого оприлюднення та прийнятий. Таким чином виконавчий комітет допустив бездіяльність щодо завчасного оприлюднення проекту рішення ОМР.

В розумінні частини І ст. 78 КАС України, обставини , які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За змістом частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року N 2939-VI (далі - Закон N 2939).

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч. 1 ст. 2 Закону N 2939).

Суд вирішуючи спірні правовідносини також застосовує положення ст. 8 Конституції України, яким в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 6 КАС України, суд при вирішенні спору керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників відповідачів, що також підтверджується і матеріалами справи, відповідач не здійснив попереднє оприлюднення проекту спірного рішення міської ради чим порушив вимоги частини 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», частини 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та частини 8 ст. 24 Регламенту Одеської міської ради VII скликання.

Аналізуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив встановлену процедуру оприлюднення проекту спірного рішення міської ради, що порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 р. по справі № 461/8220/13-а (провадження № 11-241апп18).

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (частина 2 ст. 2 КАС України).

Суд не бере уваги доводи представника відповідачів та третьої особи ТОВ «Сан марин» про те, що позивач не має право на оскарження спірного рішення з огляду на те, що він не є власником дачних будинків на момент розгляду справи.

Посилання представника третьої особи -ОСОБА_26 на такі обставини як: постанову Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2013р. по справі 31570/4943/2012, згідно якої були скасовані усі реєстрації прав власності на дачні будинки, які були зроблені за договорами купівлі-продажу між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, та які були надані ТОВ як додатки про залучення доказів 26.06.2018р., суд вважає такими що можуть свідчити про відсутність права у позивача на подачу позову, оскільки право власності дачні будівлі були скасовані значно пізніше , вже під час розгляду справи, і крім того рішенням виконкому Одеської міської ради №823 від 22.06.1994р. земельна ділянка під цими дачами була надана у тимчасове довгострокове користування строком на 25 років для ведення дачного будівництва. і Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2013р. (а.с.154 т.3 виділених матеріалів) суд залишив в силі постанову Приморського районного суду м.Одеси від 09.09.2009р. (справа №2-а-324/09) , якою відмовлено ТОВ «Сан Марин» у задоволені позову до виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_21 про скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №823 від 22.06.1994р. Також ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2017р. та від 27.06.2018р. з матеріалів справи вбачається, що до площі земельної ділянки, на яку надано дозвіл на розробку проекту землеустрою ТОВ «Сан Марин», входить земельна ділянка позивача, на яку присвоєний кадастровий номер та є рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Враховуючи викладене, судова колегія погодилась з висновками суду першої інстанції щодо належного захисту прав позивача шляхом забезпечення позову.

Судом встановлено, що на момент ухвалення Одеською міською радою спірного рішення та звернення позивача до суду з даним позовом, позивач була зареєстрована в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень власником двох дачних будинків по АДРЕСА_1, які знаходяться по сусідству з базою відпочинку «Лузанівка» по АДРЕСА_1, що підтверджується реєстраційним записом згідно даних інформаційної довідки від 14.03.2018 р. про скасування запису права власності лише 05.03.2018р.(а.с.190-191 т. І).

Право власності позивача на зазначені дачні будинки було припинено 27.02.2018 р. рішенням державного реєстратора Бондар О.М. Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Одеської області на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 р. по справі № 523/2582/14-ц (а.с.36-38, виділене провадження), залишеного без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 10.01.2018 р. (а.с.39-41, виділене провадження), яким були визнані недійсними два договори купівлі-продажу дачних будинків по АДРЕСА_1 укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_8., та яке в подальшому було ВС скасовано.

Таким чином на момент прийняття спірного рішення та подачі позову позивач була власником дачних будівель а тому спірне рішення на момент його прийняття 30.06.2016р. зачіпає її інтереси, таким чином мала право на звернення до суду .

Крім того, суд враховує той факт, що в подальшому зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які були використані як підстава припинення права власності позивача на дачні будинки, були скасовані постановою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 03.10.2018 р. по справі № 523/2582/14-ц (провадження № 61-6675св18) (а.с. 139-143 т. ІІ), що призвело до поновлення права позивача на дачні будинки.

Натомість, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб'єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення.

Вказані фактичні обставини свідчать про право позивача на оскарження спірного рішення в розумінні ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків,передбачених Конституцією України.

Стаття 8 Загальної декларації прав людини проголосила "право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом". Це положення відтворено в Конституції України (стаття 55) і має застосовуватися системно, оскільки гарантується судовий захист як національними, так і міжнародними судовими установами.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Крім цього в судовому засіданні також знайшли своє підтвердження і посилання Міністерства Оборони України щодо того що оскаржуємо рішення зачіпає ї їх інтереси оскільки частина земельної ділянки на яку було надано ОМР дозвіл відноситься до військового містечка тобто земель держави що підтверджується копією висновку Одеського міського управління земельних ресурсів від 31.03.2005р. №436 щодо проекту відводу ТОВ земельної ділянки в якому вказано, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 межує з півночі-землями ДП Міністерства Оборони України «Управління начальника робіт» та схемою погодження меж земельної ділянки бази відпочинку «Лузанівка».

Крім того в процесі розгляду справи судом також встановлено, що рішенням Одеської міської ради від 30.06.2016 р. № 942-VII «Про надання дозволу ТОВ «Сан Марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази» ТОВ «САН Марин» було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, проте будівлі, які належать ТОВ, розташовані на земельній ділянці загальною площею 24559 кв.м., з яких за адресою АДРЕСА_1 , пл. 19995 кв.м. і саме включення ділянки за цією адресою позивач і посилається на порушення свого права як члена територіальної громади і як власника дачних будівель, на час прийняття Одеською міською радою рішення та подачі до суду позову, про яке він був позбавлений дізнатися в передбачений законом термін.

При цьому суд також погоджується з доводами представника третьої особи на боці позивача - МОУ що при прийнятті оскаржуємого рішення не було аргументовано право надання частини відведеної земельної ділянки (АДРЕСА_1), право користування якою належить Міністерству оборони України, що також суперечить актам законодавства та порушує права та інтереси держави, в особі Кабінету Міністрів України, як центрального органу виконавчої влади, який за законом є власником земель державної власності (які є землями оборони), Міністерства оборони України, як органу, уповноваженого здійснювати функції управління землями оборони, та Одеського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України.

Разом з тим, з урахуванням наведеного, також положення частини шостої статті 118 ЗК України, яка містить імперативні вимоги щодо обов'язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача, суд у контексті спірних правовідносин дійшов висновку, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Таким чином суд погоджується з доводами позову про те, що частиною третьою статті 15 Закону N 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття. Проте судом встановлено, що рішення Одеської міської ради не було оприлюднене відповідно до вищенаведеного законодавства на 20 днів, таким чином виконком не виконав свою функцію щодо належного контролю, що призвело до порушення прав позивач яка була позбавлена своєчасно дізнатися про проект рішення.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Згідно з частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й у статті 74 Закону № 280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Суд вважає, що на підставі рішення № 942-VII від 30.06.2016 року виникли правовідносини, пов'язані із реалізацію суб'єктивного права ТОВ «Сан Марин» на отримання права на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, а також із реалізацією суб'єктивних прав позивача щодо частини цієї земельної ділянки, а тому оскаржуване рішення прийнято Одеською міською радою не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України як таке що прийняте з порушенням норм Земельного кодексу України, та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги доведені доказами, дослідженими судом, а отже підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Керуючись ст. 8 Загальної декларації прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст. 8, 19, 55, 64 Конституції України, ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст. ст. 5, 24, 59, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 7, 8 ст. 24 Регламенту Одеської міської ради VII скликання, ст. 2, 5, 6, 8, 9, 242, 245, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_3) до Виконавчого комітету Одеської міської ради (, місцезнаходження м. Одеса, пл.. Думська, 1) та Одеської міської ради (, місцезнаходження м. Одеса, пл.. Думська, 1), за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Сан марин» (, місцезнаходження: м. Одеса, вул. Троїцька, 20, кв.1), Міністерства оборони України (, місцезнаходження: м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6), про визнання протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Одеської міської ради; визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 942-VII від 30.06.2016 року - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Одеської міської ради, як суб'єкта владних повноважень, щодо не оприлюднення і не публікації, не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня проведення пленарного засідання сесії міської ради 30.06.2016 р. проекту рішення Одеської міської ради VII скликання «Про надання дозволу ТОВ «Сан марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази».

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради № 942-VII від 30.06.2016 року «Про надання дозволу ТОВ «Сан марин» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,6500 га, за адресою: АДРЕСА_2, для експлуатації та обслуговування оздоровчо-спортивної бази».

Стягнути із Виконавчого комітету Одеської міської ради (, місцезнаходження м. Одеса, пл.. Думська, 1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_3) судовий збір у розмірі 757, 91 грн. (сімсот п'ятдесят сім гривень 91 копійок).

Стягнути із Одеської міської ради (, місцезнаходження м. Одеса, пл.Думська, 1) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_3) судовий збір у розмірі 757, 91 грн. (сімсот п'ятдесят сім гривень 91 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів із дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлено 28.01.2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.