Справа № 120/4037/18-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 січня 2019 р. Справа № 120/4037/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

08.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що звернувся із клопотанням до Вінницької міської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,01 га, в межах міста Вінниця, з метою подальшої передачею безоплатно у власність (приватизації).

Рішенням Вінницької міської ради від 26 січня 2018 року за №1044 26 сесії 7 скликання позивачу відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної форми власності, хоча позивачем подавалось клопотання про відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража. Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23.06.2018 року у справі за №802/936/18-а позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення 26 сесії 7 скликання Вінницької міської ради за №1044 від 26 січня 2018 року в частині відмови надати дозвіл позивачу. Зобовязано Вінницьку міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,01 га, в межах міста Вінниця, з метою подальшої передачі безоплатно у власність (приватизація). В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням Вінницької міської ради від 25.05.2018 року за №1208 30 сесії 7 скликання відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в м. Вінниця на вул. Генетичній площею 100 кв.м у власність для будівництва індивідуальних гаражів, у звязку з невідповідністю намірів вимогам генерального плану та плану зонування (зона реабілітації), відсутність затвердженого у встановленому порядку детального плану території X мікрорайону. Скасовано п.2 рішення Вінницької міської ради від 26 січня 2018 № 1044 у звязку з прийняттям п.7 даного рішення.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької міської ради 30 сесії 7 скликання №1208 від 25 травня 2018 року в частині відмови позивачу в наданні дозволу;

- зобовязати Вінницьку міську раду на черговій сесії розглянути клопотання позивача про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,01 га, в межах міста Вінниця, з метою подальшої передачі безоплатно у власність (приватизація) та прийняти вмотивоване рішення, яким надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,01 га, в межах міста Вінниця, з метою подальшої передачі безоплатно у власність (приватизації).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 05.12.2018 року. Зобов'язано відповідача подати до суду відзив на позовну заяву.

03.12.2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 55376), в якому вказано, що відповідач заперечує щодо задоволення заявлених позовних вимог. Вказали, що оскаржуваним рішенням Вінницької міської ради від 25.05.2018 року № 1208 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, відмова у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою та поновлення терміну дії договору оренди» Вінницька міська рада прийняла рішення щодо заяв ще 9-ти громадян, крім ОСОБА_1, та рішення містить 15 пунктів. При цьому, в своєму позові позивач не уточнює, які саме пункти оскаржуваного рішення він просить суд визнати протиправними та скасувати.

Оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в м. Вінниця на вул. Генетичній площею 100 кв.м у власність для будівництва індивідуальних гаражів, у звязку з невідповідністю намірів вимогам генерального плану та плану зонування (зона реабілітації), відсутністю затвердженого у встановленому порядку детального плану території X мікрорайону.

Оскаржуване рішення відповідача ґрунтується на Генеральному плані м. Вінниці (рішення Вінницької міської ради від 01.02.2013 № 1140 та Плані зонування території м. Вінниці (рішення Вінницької міської ради від 25.05.2018 № 2014 про затвердження «Проекту внесення змін до Плану зонування м. Вінниця»), згідно яких земельна ділянка площею 100 кв.м на вул. Генетичній м. Вінниці, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення у власність для будівництва індивідуального гаражу просив позивач, віднесена до зони реабілітації промислових та комунальних підприємств та проектної території зелених насаджень.

На підставі наведеного, на думку відповідача, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а тому просили у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 05.12.2018 року відкладеного підготовче судове засідання на 18.12.2018 року.

17.12.2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив (вх. № 57719), у якій з мотивів наведених у позовній заяві, просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

Ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання від 18.12.2018 року закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті на 23.01.2019 року.

У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про проведення судового засідання без його участі, позовні вимоги підтримав (вх. № 4275 від 23.01.2019 року).

Представник відповідача у судове засідання також не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив залишити без задоволення (вх. № 4288 від 23.01.2019 року).

Дослідивши матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до чергової сесії Вінницької міської ради про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,01 га, в межах міста Вінниця, з метою подальшої передачі безоплатно у власність (приватизація) або надати мотивовану відмову в наданні вищевказаного дозволу у формі рішення чергової сесії Вінницької міської ради.

Рішенням 26 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 26.01.2018 року за №1044, позивачу відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної форми власності. Дане рішення позивачем оскаржено до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23.06.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення 26 сесії 7 скликання Вінницької міської ради за №1044 від 26 січня 2018 року в частині відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,01 га, в межах міста Вінниця, з метою подальшої передачі безоплатно у власність (приватизація). Зобовязано Вінницьку міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання мені дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,01 га, в межах міста Вінниця, з метою подальшої передачі безоплатно у власність (приватизація). В решті позовних вимог відмовлено.

Згідно пункту 7 Рішення Вінницької міської ради 30 сесії 7 скликання від 25.05.2018 року №1208 відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в м. Вінниця на вул. Генетичній площею 100 кв.м у власність для будівництва індивідуальних гаражів, у звязку з невідповідністю намірів вимогам генерального плану та плану зонування (зона реабілітації), відсутністю затвердженого у встановленому порядку детального плану території X мікрорайону. Скасовано п.2 рішення Вінницької міської ради від 26 січня 2018 № 1044 у звязку з прийняттям п.7 даного рішення.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України та статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовано Земельним кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, щодо якої позивач бажає отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення для будівництва індивідуального гаража, знаходиться в межах міста Вінниці, розташована на вул. Генетичній, та відповідно до наявного Генерального плану міста, затвердженого рішенням міської ради від 01.02.2013 року №1140, відповідає зоні «територія зелених насаджень (проектна)». При цьому, відповідно до наявного плану зонування міста із зазначенням планувальних обмежень на використання територій, затвердженого рішенням міської ради від 25.05.2018 року №1214, вказана земельна ділянка відноситься до «території реабілітації промислових та комунальних підприємств».

Згідно пункту "б" частини 1 статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови.

Згідно із статтею 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Статтею 39 Земельного кодексу України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами (стаття 40 Земельного кодексу України).

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Так, відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вирішуючи питання щодо правомірності відмови Вінницької міської ради в наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та відповідність вказаної відмови вимогам чинного законодавства України, що регулює земельні відносини, суд враховує наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Законом України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної документації» (далі - Закон № 3038).

Відповідно до статті 4 Закону № 3038 об'єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об'ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об'єктів будівництва, що визначаються відповідно до: у населених пунктах - меж населених пунктів, їх функціональних зон (сельбищної, промислової тощо), житлових районів, мікрорайонів (кварталів), приміських зон відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні.

В свою чергу, забудова передбачає будівництво із зведенням об'єктів будівництва. Отже, у безпосередню сферу регулювання Закону № 3038 потрапляють саме об'єкти будівництва, якими відповідно до положень статті 4 Закону № 3038 є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що при вирішенні спірних правовідносин обов'язково мають враховуватись вимоги Закону № 3038.

Статтею 16 Закону № 3038 визначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до п. 2, 9 ч.1 ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначені терміни:

- генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;

- план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Для населених пунктів з чисельністю населення до 50 тисяч осіб генеральні плани можуть поєднуватися з детальними планами всієї території таких населених пунктів.

Статтею 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об'єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об'єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації. Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог, зокрема, установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови.

Згідно ст. 38 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

З огляду на наведене, місце розташування земельної ділянки, щодо якої позивач бажає отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення для будівництва індивідуального гаража з метою подальшої передачі безоплатно у власність (приватизації) по вул. Генетичній м. Вінниці, площею 100 кв.м, не відповідає Генеральному плану міста, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 01.02.2013 року №1140 та Плану зонування міста із зазначенням планувальних обмежень на використання територій, затвердженого рішенням міської ради від 25.05.2018 року №1214, які є містобудівними документами, що визначають умови та обмеження використання території міста для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що Вінницька міська рада, відмовляючи ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража, комунальної форми власності, площею 100 кв.м на вул. Генетичній м. Вінниці, в межах міста Вінниця, з метою подальшої передачі безоплатно у власність (приватизації), діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (вул. Келецька, 138/9, м. Вінниця, Вінницька область, ідентифікаційний номер НОМЕР_1);

Відповідач: Вінницька міська рада (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, Вінницька область, ).

Рішення у повному обсязі виготовлене 23.01.2019 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович