Справа № 0340/1655/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3630/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Курильця А. Р., Старунського Д. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року (рішення ухвалено у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Андрусенка О. О.) у справі № 0340/1655/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача форми «Ф» від 28.03.2018 № 0007256/0000-0319 про визначення позивачу суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2017 року в сумі 101718,40 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року, прийнятим в порядку спрощеного провадження, позивачу у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що нежитлові приміщення, щодо яких винесено податкове повідомлення-рішення, належать до об'єктів промисловості, а тому не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Апелянт зазначає, що з системного аналізу положень Податкового кодексу України, якими врегульовані питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об'єктивно випливає, що поняття «платник податку» безумовно не є тотожним поняттю «об'єкт оподаткування». Апелянт вважає, що об'єктом оподаткування є об'єкт нерухомості, а не суб'єкт як власник такої нерухомості. Отже, при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками в даному випадку є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника. Таким чином, база оподаткування повинна визначатися без урахування організаційно-правової форми власника та виду здійснення підприємницької діяльності.

Крім того, апелянт звертає увагу на не врахування судом першої інстанції позиції Верховного Суду, який у аналогічних справах застосував підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України до фізичної особи у постановах по справах № 822/2624/16 від 31.01.2018, № 813/3803/16 від 10.04.2018.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції від 23 жовтня 2018 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Головне управління ДФС у Волинській області подало апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу , в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Оподаткований об'єкт нерухомості, не підпадає під дію підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки перебуває у власності фізичної особи, а не промислового підприємства, відтак є об'єктом оподаткування.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 є власником офісно-складського приміщення, загальною площею 3178,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчать копія свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 04.12.2014, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2014.

Рішенням Нововолинської міської ради Волинської області від 14.07.2016 № 10/6 «Про встановлення на території міста Нововолинська податку на майно» встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки що перебуває у власності фізичних осіб у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування (вказане рішення розміщене на офіційному сайті Нововолинської міської ради Волинської області).

28.03.2018 ГУ ДФС у Волинській області винесло податкове повідомлення-рішення № 0007256/0000-0319, відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2017 рік у розмірі 101718,40 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України (далі - ПК України) та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортного податку, податку на майно, відмінне від земельної ділянки та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 є власником вказаних вище нежитлових приміщень, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності, приєднаними до матеріалів справи.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) «резервуари, силоси та склади» належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Таким чином, будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-2000, не є об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідачем не подано суду доказів щодо приналежності оподаткованих приміщень позивача до переліку об'єктів, які є об'єктом оподаткування.

Враховуючи наведене, доводи податкового органу щодо необхідності сплати позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є помилковими та такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.04.2018 у справі № 813/3803/16 (К/9901/35350/18).

Стосовно твердження щодо не поширення на позивача положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України у зв'язку з тим, що положення зазначеного пункту поширюються виключно на юридичних осіб, то колегія суддів такі доводи відхиляє з таких підстав.

Дослідивши зміст підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, колегією суддів встановлено, що названий підпункт визначає виключно питання щодо переліку об'єктів нерухомого майна, які не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно. При цьому, зазначений пункт не визначає переліку осіб на яких він поширюється або не поширюється.

Окрім того, по тексту обумовленої норми перелік об'єктів нерухомого майна, які не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно наведено за допомогою розділового знаку «кома», у кінцевому переліку яких зазначено такий об'єкт, як: «складські приміщення промислових підприємств».

Наявність словосполучення «промислових підприємств» у назві об'єкта нерухомості, відповідач відносить до всіх без винятку об'єктів перелічених у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Позивач у свою чергу вважає, що дане словосполучення «промислових підприємств» у назві об'єкта нерухомості не відноситься до всіх об'єктів перелічених у зазначеному пункті.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що має місце різне тлумачення однієї і тієї ж норми права, що припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків.

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, якщо норма закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то діє презумпція правомірності рішень платника податку.

За наведених обставин справи та положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку про наявність правової підстави для застосування до переліку об'єктів нерухомого майна, якими володіє позивач підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про законність оскарженого податкового повідомлення-рішення та необґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 0340/1655/18 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області форми «Ф» від 28.03.2018 № 0007256/0000-0319 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2017 року в сумі 101718,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. Р. Курилець
Д. М. Старунський