Справа № 813/3383/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2846/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Коморний О.І.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 17 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила визнати протиправними дії і рішення від 17 липня 2018 року № 8 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та скасувати дане рішення, а також зобов'язати призначити та обчислити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII з 01 квітня 2018 року, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного(чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, без обмеження граничного розміру пенсії.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що трудовий стаж станом на 01 квітня 2018 року становить 20 років, в який включається стаж роботи на посадах прокурора 17 років 7 місяців та половина строку навчання на слідчо-прокурорському факультеті національної юридичної академії ім. Я. Мудрого (денна форма) з 01 вересня 1995 року по 30 червня 2000 року, тобто (2 роки 5 місяці). 18 червня 2018 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за вислугою 20 років відповідно Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ. Проте, листом від 24 липня 2018 року №2059/02.05-11 повідомлено, що відповідачем прийнято рішення № 8 від 17 липня 2018 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, оскільки Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ втратив чинність. Вважає таку відмову протиправною, та зазначає, що при призначені позивачу пенсії слід керуватися вимогами ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Рішення прийняте за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону №1697-VII, а в період дії ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що при зверненні до пенсійного органу не ставила питання про призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», як зазначено судом першої інстанції. У висновках суду відсутній будь-який аналіз норм і доказів щодо відмови у призначенні пенсії на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопад 1991 року №1789-ХІІ. Також, не слід брати до уваги внесені Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки такі зміни звужують зміст та обсяг прав позивача.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії набрав чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 рок № 1697-VII, у зв'язку з чим втратили чинність положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопад 1991 року №1789-ХІІ в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії. В свою чергу згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 рок № 1697-VII стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін(у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 01 серпня 1995 року зарахована студентом першого курсу прокурорсько-слідчого факультету Національної юридичної академії України ім. Я. Мудрого, згідно витягу з наказу №186-С від 31 липня 1995 року(а.с.27). 30 червня 2000 року закінчила навчання, згідно диплому НОМЕР_1 та архівною довідкою від 02 лютого 2018 року(а.с.25-26, 28).

З 01 вересня 2000 року по теперішній час безперервно працює в органах прокуратури Львівської області, згідно трудової книжки НОМЕР_2(а.с.15-21).

На даний час працює на посаді прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури Львівської області, відповідно до довідки від 25 травня 2018 року №11-552(а.с.23)

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою від 18 червня 2018 року про призначення пенсії за вислугу років як працівнику прокуратури.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17 липня 2018 року № 8 відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, про що повідомлено позивача листом від 24 липня 2018 року № 2059/02.05-11. Відмова мотивована тим, що Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ втратив чинність. Згідно чинного, на час звернення позивача, Закону України "Про прокуратуру" від 14 грудня 2014 року № 1697-ХVІІІ, зокрема статті 86, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року- 23 роки 6 місяців у тому числі стажу роботу на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців. Пунктом 8 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІ " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" установлено, що норми статті 86 Закону України "Про прокуратуру" щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Тому, оскільки стаж позивача становить 22 роки 7 місяців 10 днів, в тому числі на посадах прокурорів становить 06 років 00 місяців 01 день, відсутні підстави в призначенні пенсії за вислугу років(а.с.12).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом № 1789-ХІІ. Зокрема, ст. 50-1 цього Закону (в редакції від 05 листопада 1991 року) визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року 3668-VI, який набрав чинності 01 жовтня 2011 року, ч. 1 ст. 50-1 замінено двома частинами за якою, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років; з 01 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців; з 01 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років; з 01 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців; з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років; з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців; з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років; з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

5 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до пп. 1 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон 1789-ХІІ (крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів).

Отже, на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії положення ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Разом з цим, відповідно до ст. 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення (з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року) вислуги років не менше 23 роки 6 місяців, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент звернення ОСОБА_1 з заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, станом на 18 червня 2018 року вислуга років складала менше 23 років 6 місяців.

Враховуючи те, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697-VII, на час її звернення до відповідача була недостатньою для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону №1697-VII, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у спірних правовідносинах відповідач не порушив права позивача на пенсію.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 752/20817/16-а, від 21 лютого 2018 року у справі № 211/3177/17 та від 16 травня 2018 року у справі № 607/14236/16-а.

Посилання позивача в обґрунтування апеляційної скарги на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав не повинні застосовуватися є безпідставним і висновки суду першої інстанції не спростовують, оскільки у період дії ст. 50-1 Закону № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року, що діяла до 30 вересня 2011 року, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Проте, станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 10 років, а тому, у період дії ст. 50-1 Закону № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року позивач не набула права на призначення пенсії за вислугу років, у зв'язку з чим при прийнятті Закону № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Щодо посилання позивача на те, що вона мала обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, колегія суддів зазначає у справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26 червня 2014 року, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу Конвенції. Якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 у справі «Великода проти України» Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

При цьому колегія суддів вважає обгрунтованими доводи позивача в частині зарахування часу роботи позивача на посаді помічника прокурора до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею 86 Закону № 1697-VII з наступних підстав.

Згідно з ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Крім того, колегія суддів зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження її стажу роботи, станом на 18 червня 2018 року - 20 років (з урахуванням половини строку навчання на слідчо-прокурорському факультеті Національної юридичної академії ім. Я. Мудрого), також не надають їй права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки зазначений стаж не є достатнім для призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VIII.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії, а тому пенсійним органом правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у справі № 813/3383/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.