Справа № 810/606/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/606/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року, суддя Леонтович А.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Білоцерківського районного відділу управління державної міграційної служби у Київській області про оскарження рішення,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Білоцерківського районного відділу управління державної міграційної служби у Київській області про визнання протиправним рішення від 04.01.2018 року №1 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Апелянт стверджує, що оскаржуване рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачу ухвалено необґрунтовано, безпідставно, без урахування вимог чинного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Грузії.

Рішенням Білоцерківського РВ УДМС України в Київській області від 23.09.2015 року №45 позивачеві був наданий дозвіл на імміграцію в Україну.

02 жовтня 2015 року Державною міграційної служби видано ОСОБА_2 посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2.

13 червня 2017 року позивач обміняв раніше видану посвідку на постійне проживання на посвідку серії НОМЕР_1 у зв'язку з втратою попередньої.

04 січня 2018 року Білоцерківським РВ УДМС Управлінням в Київській області прийнято рішення №1 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_2.

Підставою для прийняття оспорюваного рішення про скасування позивачеві дозволу на імміграцію слугувало подання Управління карного розшуку ГУ НП в Київській області від 01.11.2017 року №4711/109/14/02-17 у якому зазначено, що ОСОБА_2, перебуваючи на території України, двічі був засуджений до позбавлення волі за вчинення злочинів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (надалі - Закон №3773-VI).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно зі ст. 2 Закону №3773-VI правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

У відповідності до ч. 1 та ст. 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-ІІІ (далі Закон № 2491-ІІІ).

Згідно з ст. 1 Законом України «Про імміграцію» імміграція - прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрант - це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Дозволом на імміграцію є рішення, що надає іноземцям та особам без громадянства право на імміграцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема, батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію»).

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про імміграцію» заяви про надання дозволу на імміграцію подаються:

1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання;

2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 визначено процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено.

Позивач при отриманні дозволу на імміграцію подав необхідні документи для вирішення питання щодо імміграції в Україну, а відповідач, перевіривши належність і правильність поданих документів, прийняв їх та на підставі зазначених документів прийняв відповідне рішення про надання дозволу на імміграцію позивача до України.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про імміграцію» особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в'їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п'яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983.

Відповідності до п. 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Пунктом 22 Порядку №1983 передбачено, що 22 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до пункту 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Отже, дозвіл на імміграцію іноземця може бути скасований за наявності однієї з підстав, перелічених у статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Як убачається з матеріалів справи, питання про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_4 було ініційоване Управлінням карного розшуку Головного управління Національної поліції в Київській області.

Зі змісту подання від 01.11.2017 року №4711/109/14/02-17, вбачається, що в результаті виконання доручення Національної поліції України № 7589/07/14-2017 від 13.07.2017 року «Про запобігання повторності порушень законності іноземцями», а також Наказу Національної поліції України від 18.10.2017 року № 1082 «Про проведення профілактичних заходів під умовно назвою «Мігрант» було встановлено, що громадянину Республіки Грузія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, було неодноразово повідомлено про підозру та направлено до суду обвинувальні акти у вчинені тяжких злочині а саме: 1) обвинувальний акт від 30.09.2015 року у вчинені злочину, відповідальність за який передбачена ч. 3 ст. 185 КК України у кримінальній справі №0002710 від 06.07.2015 року. Засуджений вироком Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 05.11.2015 року. Вирок набрав законної сили; 2) обвинувальний акт від 20.12.2016 року у вчинені злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 263 КК України у кримінальній справі № 0005078 від 03.12.2016 року. Засуджений вироком Київської районного суду м. Одеси від 25.07.2017 року. Вирок набрав законної сили.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п.п. 2, 3 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», Управлінням карного розшуку Головного управління Національної поліції в Київській області просило Управління ДМС у Київській області невідкладно прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україну серії НОМЕР_3 від 14.06.2017 року, виданих ОСОБА_4.

Розглянувши вищезазначене подання заступником начальника Білоцерківського РВ управлінням ДМС в Київській області складений висновок, у якому викладена пропозиція скасувати ОСОБА_2 дозвіл на імміграцію з підстав, визначених пунктами 2, 3, 4 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Судом перщої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2015 року у справі №357/14301/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому) та призначене йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 07.12.2015 року (а.с. 130-132).

Крім того, вироком Київського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 року у справі №520/16394/16-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу) та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 25.07.2017 року (а.с. 136-139).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_2 було двічі засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року, що підтверджено вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2015 року у справі №357/14301/15-к та вироком Київського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 року у справі №520/16394/16-к, які набрали законної сили.

Таким чином, у відповідача були законні підстави для скасування дозволу на імміграцію позивача визначені пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача були також підстави для скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_2 з підстав, що визначені у пунктах 3 і 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», оскільки злочини вчиненні позивачем у липні 2015 та у грудні 2016 року полягають у незаконному поводженні зі зброєю, бойовими припасами та викраденні чужого майна, поєднаної із проникненням, дають обґрунтовані підстави стверджувати, що поведінка ОСОБА_2 становить загрозу громадському порядку в Україні, а скасування йому дозволу на імміграцію узгоджувалось з метою забезпечення охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач мав законні підстави для скасування ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в Україну, а тому рішення Білоцерківського РВ УДМС України в Київській області від 04.01.2018 року №1 прийняте відповідно до норм чинного законодавства, є обгрунтованим та скасуванню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 23 січня 2019 року.