Справа № 0240/2464/18-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2464/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

24 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року ( час ухвалення рішення та дата складання повного тексту не зазначені, місце ухвалення рішення- м.Вінниця ) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій ,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року позивач, Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області звернувся в суд з адміністративним позовом до Колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" ( далі- КСП "Іллінецьке"), в якому просив:

- підтвердити обґрунтованість умовного арешту майна КСП "Іллінецьке" ;

-зупинити видаткові операції платника податків на розрахункових рахунках КСП "Іллінецьке".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв'язку з відмовою платника податків в реалізації контролюючим органом права на проведення документальної позапланової виїзної перевірки, заступником начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області прийнято рішення від 22.06.2018 р. про застосування адміністративного арешту майна платника податків. З урахуванням наведених обставин та в силу діючих норм законодавства, контролюючий орган просить підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна відповідача та зупинити видаткові операції платника податків на розрахункових рахунках платника податків, відкритих у банківських установах, які обслуговують відповідача.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у позові Головному управлінню Державної фіскальної служби у Вінницькій області відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, скаржник вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції неправильно застосував норми Податкового кодексу України (далі - ПК України) та дійшов неправомірного висновку про відсутність правових підстав для підтвердження обґрунтованості умовного арешту майна застосованого на підставі рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Вінницькій області від 22.06.2018 р., а також зупинення видатковий операцій платника податків на рахунках відкритих в банківських установах, які обслуговують відповідача. Зазначає, що посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 908/4057/14, є помилковими.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи наступне.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 29 травня 2017 року порушено провадження у справі №902/330/17 про банкрутство КСП "Іллінецьке "(а.с.57-60).

У квітні 2018 року старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Семенюк О.А. звернувся у Вінницький міський суд з клопотанням про надання дозволу на призначення позапланової документальної перевірки з питань дотримання вимог чинного податкового, валютного та іншого законодавства посадовими особами КСП "Іллінецьке та ТОВ "Іллінецьке". Клопотання мотивоване досудовим розслідуванням матеріалів, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 06.02.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Клапоущак С.Ю. від 12 квітня 2018 року(справа №127/7082/18 ) клопотання слідчого задоволено. Призначено у кримінальному провадженні № 0000047 від 06.02.2018 р. позапланову документальну перевірку з питань дотримання вимог чинного податкового, валютного та іншого законодавства посадовими особами КСП " Іллінецьке", проведення якої доручено Головному управлінню Державної фіскальної служби у Вінницькій області(а.с.79-80).

11 червня 2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області на виконання ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області Клапоущак С.Ю. від 12 квітня 2018 року, на підставі ст.20, п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України видано наказ № 3357 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки КСП "Іллінецьке" з 12 червня 2018 року тривалістю 5 робочих днів з питань дотримання вимог податкового , валютного та іншого законодавства посадовими особами КСП "Іллінецьке" за період з 01.10.2010 по 12.04.2018 року", видано направлення на перевірку №№1435,1436,1437 від 12.06.18 р.

На підставі виданого наказу, посадовими особами ГУ ДФС у Вінницькій області 12.06.18 р. здійснено вихід на перевірку за адресою вул. Центральна, буд.6, с. Іллінецьке, Іллінецького району Вінницької області.

Відповідно до приписів Податкового кодексу України посадовим особам КСП "Іллінецьке " перевіряючими були пред'явлені службові посвідчення, та направлення на перевірку, від підпису в яких вони відмовились, а також відмовились від отримання наказу № 3357 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки КСП "Іллінецьке" .

12 червня 2018 року відповідачем складено акт № 394/02-32-14/36131454 про відмову посадових осіб від підписання направлень та отримання копії наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки КСП "Іллінецьке" податкового , валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 по 12.04.2018 року.

КСП "Іллінецьке" відмовилося допустити перевіряючих до перевірки у зв'язку з чим працівниками ГУ ДФС у Вінницькій області було складено акт № 393/02-32-14/36131454 від 12 червня 2018 року про недопуск посадових осіб до проведення документальної позапланової виїзної перевірки КСП "Іллінецьке" податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 року по 12.04.2018 року.

12 червня 2018 року КСП "Іллінецьке" направило пояснення, у яких зазначено, що не підставою відмови у допуску до проведення документальної перевірки працівникув ДФС є незгода із ухвалою слідчого судді .

15 червня 2018 року начальником управління аудиту ГУ ДФС у Вінницькій області Андреяшкіної Т.І. внесено звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

22 червня 2018 року заступником начальника ГУ ДФС у Вінницькій області Нижник В.О. прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків КСП "Іллінецьке".

22.06.2018 року Головне управління ДФС у Вінницькій області звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду із заявою в порядку ст.283 КАС України про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій на рахунках колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке".

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2018 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду (справа № 802/1893/18-а).

Під час розгляду заяви ГУ ДФС у Вінницькій області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій на рахунках КСП "Іллінецьке" судом встановлено, що платник податків заперечує законність призначення стосовно нього позапланової документальної виїзної перевірки, внаслідок недопущення до якої керівником податкового органу було накладено умовний адміністративний арешт майна товариства.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність спору про право, що унеможливлює розгляд і вирішення заяви ГУ ДФС у Вінницькій області в порядку, визначеному статтею 283 КАС України.

25 червня 2018 р. ухвалою Вінницький окружний адміністративний суд закрив провадження в адміністративній справі № 802/1893/18-а за зверненням Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна та зупинення видаткових операцій на рахунках колективного сільськогосподарського підприємства "Іллінецьке" та роз'яснив заявнику, що закриття провадження у даній справі не позбавляє права звернутися до окружного адміністративного суду з відповідною вимогою у загальному порядку позовного провадження.

В подальшому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту порушення стосовно відповідача справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Покликаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 червня 2018 року у справі 908/4057/14, суд вказав, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів".

Крім того, зазначив у висновках суд першої інстанції, для визначення можливості звернення стягнення на майно відповідача необхідно щонайменше встановити відсутність встановлених законом обмежень - зареєстрованих обтяжень, а у разі наявності обтяжень встановити їх пріоритет.

Суд апеляційної інстанції з викладеними висновками на обґрунтування відмови у позові не погоджується, і вважає, що місцевий суд, вирішуючи по суті правильно спір, допустив помилку у нормах матеріального права, якими врегульовано правовідносини, що виникли.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків є універсальними та визначені статтею 94 ПК України. Відповідно до п. 94.4 цієї статті арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до підп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Положеннями підп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Тобто, на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Причому, незважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об'єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов'язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту, розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв'язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

Відповідно до підп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Підсумовуючи, слід дійти висновку, що законодавець передбачив два види арешту майна залежно від підстав та порядку його застосування: адміністративний арешт майна, в тому числі коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом (не виключно обов'язку сплатити податкове зобов'язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (залежно від виду майна); арешт коштів та інших цінностей платника податків, що перебувають у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.

З огляду на правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв'язку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що законодавством чітко встановлена наявність підстав (умов), за яких існує правова можливість звертатись до суду із вимогами про арешт коштів на рахунку платника податків: наявність податкового боргу; відсутність у платника податків майна та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В той же час, для звернення з позовними вимогами щодо зупинення видаткових операцій платника податків на розрахункових рахунках з підстав недопуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках КСП "Іллінецьке ", відкритих в банківських установах.

Разом з тим, позивач не дотримався приписів підп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, які є спеціальними щодо положень п. 94.2 ст. 94 ПК України відповідно до яких встановлено окремі підстави застосування арешту коштів на рахунку платника податків. Зокрема, позивачем не надано жодних доказів наявності у відповідача податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача.

Арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Відтак, зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на правові приписи законодавства, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та як наслідок, відсутність правових підстав для їх задоволення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 813/662/17 (№ К/9901/38288/18).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Матеріалами справи спростовується факт покликань позивача щодо виконання всіх законодавчих вимог, які регламентують порядок та умови допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, адже законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак не надав належної оцінки вказаним обставинам, допустив помилкове застосування норм матеріального права, тому оскаржуване рішення суду слід змінити, доповнивши його мотивувальну частину наведеними мотивами щодо підстав відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року в частині мотивів відмови у позові змінити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 січня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Іваненко Т.В.