Справа № 9901/807/18
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа №9901/807/18

адміністративне провадження №П/9901/807/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Бевзенка В.М., Білоуса О.В., Данилевич Н.А., Шарапи В.М.,

за участі: секретаря судового засідання Вітковської К.М.,

представника відповідача Лисюка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

9 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду, як до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС України, Комісія), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України від 17 вересня 2018 року №1565/ко-18 Про внесення до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Господарського суду міста Києва Паська Миколи Васильовича.

5 листопада 2018 року від ВККС України надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач просить відмовити у його задоволенні та вказує, що спірне рішення прийняте з дотриманням процедури та визначених частиною другою статті 2 КАС України критеріїв для його прийняття. Також зазначає, що згідно з частиною восьмою статті 101 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) рішення ВККС України щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією. Зазначає, що Вищою радою правосуддя рішення за результатами розгляду подання Комісії про звільнення ОСОБА_2 з посади судді господарського суду міста Києва не прийнято. Відповідач вважає, що даний позов подано передчасно, що у свою чергу свідчить про наявність обґрунтованих підстав для закриття провадження у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи про можливість закриття провадження у справі з огляду на приписи частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, Суд дійшов висновку, що провадження у цій справі підлягає закриттю.

Оскаржуваним у даній справі рішенням № 1565/ко-18 від 17 вересня 2018 року вирішено внести подання до Вищої ради правосуддя з рекомендацією про звільнення з посади судді господарського суду міста Києва Паська М.В.

Аналізуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, Верховний Суд виходить з такого.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства, як визначено у частині 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

У пункті 53 рішення від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A, № 93).

Відповідно до пункту 12 розділу ІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядаються на засіданні Вищої ради правосуддя в пленарному складі на підставі подання ВККС України в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання відбувається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Згідно частини сьомої статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС України можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом.

Частиною восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII передбачено, що рішення ВККС України щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

Тобто, рішенням щодо звільнення судді з посади є відповідне рішення Вищої ради правосуддя, прийняте за результатами розгляду подання ВККС України.

З викладених законодавчих приписів і матеріалів позовної заяви можна зробити висновок, що рішення ВККС України від 17 вересня 2018 року № 1565/ко-18, яким вирішено внести подання з рекомендацією про звільнення ОСОБА_2 з посади судді господарського суду міста Києва, окремо не підлягає судовому контролю, а може бути оскаржене тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

Однак, у цій справі відсутні відомості про прийняття Вищою радою правосуддя відповідного рішення за результатами розгляду подання ВККС України про звільнення позивача з посади судді господарського суду міста Києва.

Зважаючи на обставини, у зв'язку з якими ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду і наведене вище правове регулювання цих відносин, Суд вважає, що даний позов подано передчасно, що свідчить про наявність підстав для закриття провадження у даній справі через фактичну відсутність юридичного спору, який підлягав би розгляду в судовому порядку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 Кодексу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ

Оскільки розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз'яснення позивачеві, до суду якої юрисдикції належить його вирішення, немає.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 257, 262, 266, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 9901/807/18 за позовом ОСОБА_2 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення № 1565/ко-18 від 17 вересня 2018 року - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді В.М. Бевзенко

О.В. Білоус

Н.А. Данилевич

В.М. Шарапа

Повний текст ухвали виготовлено 22 січня 2019 року