Справа № 813/2408/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3428/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року (суддя - Крутько О.В., м. Львів, повний текст судового рішення складено 10 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МегаТрансЛьвів» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МегаТрансЛьвів» 07.06.2018 звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.05.2018 №. В обґрунтування позову вказує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем безпідставно, без дотримання вимог чинного законодавства, а висновки, зроблені відповідачем за результатами проведеної перевірки є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі №813/2408/18 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що позивачем в порушення п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.5, 6, пп.9.4 п.9 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Міністерством фінансів України від 31.12.1999 №318 завищено витрати підприємства всього у сумі 531933 грн. у тому числі за 2017 рік у сумі 531933 грн. за рахунок чого занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток) в рядку 02 Декларації з податку на прибуток підприємств за 2017 рік у сумі 531933,00 грн. Крім цього, зазначає, що проведеною перевіркою встановлено заниження позивачем доходу за 2016 рік в сумі 5000 грн.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постанова суду першої інстанції мотивована протиправністю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наявністю підстав для його скасування.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що посадовими особами Головного управління ДФС у Львівській області у період з 23.04.2018 по 07.05.2018 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «МегаТрансЛьвів» податкового законодавства за період з 11.08.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 11.08.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 11.08.2015 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 15.05.2018 №1205/13-01-14-06/39944497.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем: п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.5, 7, 10 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, п.5, 6, пп.9.4 п.9 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 95910 грн., у тому числі за 2016 рік в сумі 162 грн. та за 2017 рік в сумі 95748 грн. На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.05.2018 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 119888 грн.

Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені ПК України.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є, зокрема прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п.44.1 ст.44 ПК України). Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і облікові документи повинні мати обов'язкові реквізити. Проведення кожної господарської операції підприємства повинно фіксуватися та підтверджуватися первинними документами на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначено «Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 (далі - Положення №15).

Відповідно до пунктів 5, 7 цього Положення, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи. Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо. Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів. До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо. До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі). До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов'язані з операційною діяльністю підприємства.

Згідно із пунктом 10 Положення №15 дохід, пов'язаний з наданням послуг, визнається, виходячи зі ступеня завершеності операції з надання послуг на дату балансу, якщо може бути достовірно оцінений результат цієї операції. Результат операції з надання послуг може бути достовірно оцінений за наявності всіх наведених нижче умов: можливості достовірної оцінки доходу; імовірності надходження економічних вигод від надання послуг; можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу; можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення.

Як вбачається із розділу 3.1.1.1 «дохід та фінансовий результат до оподаткування, визначені за правилами бухгалтерського обліку» акту перевірки від 15.05.2018 №1205/13-01-14-06/39944497, перевіркою визначених показників у рядку 01 (дохід) декларації встановлено заниження доходу за 2016 рік в сумі 5000 грн. В результаті перевіркою встановлено отримання доходу за рахунок безоплатно отриманих послуг перевезення у 2006 році у сумі 5000 грн. Згідно з наданими до перевірки документами, встановлено надання ФОП ОСОБА_1 послуг перевезення товарно-матеріальних цінностей з м. Мукачево в м. Львів. В бухгалтерському обліку дану операцію не відображено, послуги надані ФОП ОСОБА_1 не оплачені. Згідно з поясненням посадових осіб ТОВ «МегаТрансЛьвів», наданими під час проведення перевірки, вищезазначені послуги не відображено в бухгалтерському обліку у зв'язку із відсутністю товарно-транспортних накладних, вартість перевезення становила 5000 грн. Враховуючи вищенаведене, позивачем отримано дохід за рахунок безоплатно отриманих послуг перевезення товарно-матеріальних цінностей в 2016 році в сумі 5000 грн.

Правомірність формування витрат позивачем обґрунтовується наявністю господарських відносин ТОВ «МегаТрансЛьвів» з ОСОБА_1 з надання послуг із здійснення економічного аналізу господарської і фінансової діяльності. Згідно долученої до позовної заяви цивільно-правової угоди від 05.09.2016 №01/09-16 визначено, що в порядку та на умовах визначених цим договором, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню послуг: а) здійснення економічного аналізу господарсько-фінансово діяльності підприємства замовника за даними бухгалтерського обліку й звітності з метою виявлення та усунення втрат і не виробничих витрат та надання методичної допомоги з питань бухгалтерського обліку, контролю звітності та економічного аналізу. Відповідно до пункту 2.2.1 вказаної угоди виконавець гарантує, що його кваліфікація відповідає кваліфікаційним вимогам і зобов'язується надати підтверджуючі документи. В останній робочий день дії даного Договору Виконавець надає Замовнику Акт приймання-передачі наданих послуг, у якому проводиться опис наданих Виконавцем послуг за звітний місяць та їх вартість згідно цього Договору (пункт 3.1 угоди №01/09-16).

В підтвердження правомірності понесених витрат позивачем долучено до матеріалів справи копію акту приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2016 на суму 7500 грн. та копію платіжного доручення від 06.10.2016 №250 на суму 6037 грн.

У вищевказаному акті приймання-передачі наданих послуг перелічені лише види послуг, що надавались Виконавцем, проте не вказано чітко, який саме економічний аналіз господарської діяльності позивача проведено, у чому він полягав, яка методична допомога надана, не вказано обсяги наданих послуг в натуральному виразі, не конкретизовано зміст наданих послуг в натуральному та вартісному виразі.

Крім цього, позивачем не надано підтверджуючих документів з приводу того, що кваліфікація Виконавця відповідає кваліфікаційним вимогам. Важливо звернути увагу, що згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2016 вартість послуг складає 7500 грн., в той час, як згідно платіжного доручення від 06.10.2016 №250 оплачено послуги на суму 6037 грн., в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 631 за вересень 2016 року та картки рахунку 631 за вересень-грудень 2016 року значиться сальдо в сумі 7500 грн.

При цьому, апеляційний суд враховує ту обставину, що при проведенні перевірки вищевказані документи позивачем посадовим особам відповідача не надавались, заперечення до акту перевірки щодо вказаних обставин справи позивачем також подано не було.

Враховуючи вищенаведене, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «МегаТрансЛьвів» в порушення п.5, 7, 10 Положення №15 занижено дохід за 2016 рік на суму 5000,0 грн. за рахунок чого завищено показник рядка 02 від'ємне значення фінансового результату до оподаткування (збитку) в сумі 4100 грн. та занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності за 2016 рік на суму 900,0 грн., чим порушено пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України.

Також, проведеною перевіркою задекларованих у рядку 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» встановлено завищення показників за період з 11.08.2015 по 31.12.2017 у загальній сумі 531 933 грн., у тому числі за 2017 рік в сумі 531 933 грн.

Згідно з даними бухгалтерського обліку, а саме аналізом та ОСВ по рахунку 90.2 «Собівартість реалізованих товарів (робіт та послуг)» відображено загальну суму витрат 2017 року в розмірі 73803894,82 грн. (Дт 902 Кт 281 - 73 803 894,82). В фінансовій звітності - Звіті про фінансові результати за 2017 рік враховано собівартість реалізованих товарів (робіт та послуг) в сумі 73803894,82 грн. В Декларації з податку на прибуток підприємства за 2017 рік при визначенні фінансового результату до оподаткування враховано собівартість реалізованих товарів (робіт та послуг) в сумі 73803894,82 грн. Згідно з даними первинних документів, аналізу рахунку 281 «Товари на складі» собівартість реалізованих товарів в 2017 році становила 73271962 грн., розбіжність склала 531933 грн. ТОВ «МегаТрансЛьвів» включено до складу собівартості реалізованих товарів переміщення товарно-матеріальних цінностей зі складу на склад в грудні 2017 в сумі 531933 грн., яке відображено в бухгалтерському обліку таким проведенням: Дт 281 Кт 281 в сумі 531 933 грн. Таким чином, ТОВ «МегаТрансЛьвів» завищено витрати, які враховано при обчисленні фінансового результату до оподаткування всього у 2017 році в сумі 531933 грн.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначаються «Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 (далі - Положення №16).

Відповідно до п 5, 6 цього Положення, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Пунктом 9 Положення №16 передбачено, що не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг;погашення одержаних позик;інші зменшення активів або збільшення зобов'язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;балансова вартість валюти.

Згідно із п.11 Положення №16, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати. Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996).

Регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснює. Міністерством фінансів України, яке затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансово звітності (п.2 ст.6 Закону №996). Таким чином, підтверджуючі первинні документи складаються відповідно до вимог бухгалтерського обліку.

Водночас статтею 1 Закону №996 визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Згідно зі ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Первинні документи мають бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Висновок податкового органу щодо завищення витрат у сумі 531933 грн. позивач вважає безпідставним з огляду на правильність відображення підприємством у бухгалтерському обліку вартості придбаних та реалізованих товарів, внутрішнього переміщення та відображення у фінансовій звітності.

Судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «МегаТрансЛьвів» є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Нормативно-правовим актом, який встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів є «Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затверджена наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 №281/171/578/155 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 02.09.2008 за №805/15496).

Із змісту цієї Інструкції вбачається, що законодавцем до суб'єктів господарювання, які здійснюють торгівлю, зберігання, транспортування нафтопродуктів висуваються численні вимоги, зокрема: наявність майданчика, на якому розташовані резервуари для зберігання різних видів нафтопродуктів; спеціальні лічильники для обліку нафтопродуктів; наявність вимірювальних засобів, які систематично проходять повірку в установах органів стандартизації та метрології; наявність персоналу (оператор АЗС, начальник зміни, бухгалтер, інші); перевезення нафтопродуктів здійснюється спеціальним автотранспортом; приймання і відпуск нафтопродуктів, оформлення результатів торгівлі нафтопродуктами, здачі і прийняття змін на АЗС оформлюються документарно за формами, затвердженими Інструкцією, яка містить 37 додатків різних актів, таблиць, книг, розрахунків та іншого.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Відповідно до пп.5.4.1-5.4.3 п.5.4 Інструкції з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°С відповідно до ГОСТ 3900; маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом; маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Для чіткої регламентації роботи відповідальних осіб, контролю за своєчасним виконанням ними своїх посадових обов'язків та інших технологічних і організаційних операцій, а також для своєчасного оформлення первинних документів та передання їх до бухгалтерської служби підприємства головний бухгалтер розробляє графіки документообігу. У графіках зазначається, у який термін, ким оформлюються і підписуються первинні документи, у якому порядку вони здаються до бухгалтерської служби. Графіки затверджуються керівником підприємства та є обов'язковими для виконання всіма відповідальними особами. Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП (пункт 14.2, абзац другий пункту 14.4 Інструкції).

Таким чином, законодавством встановлено особливий порядок транспортування, зберігання та передачі нафтопродуктів, а тому, вбачається очевидною необхідність оформлення відповідних документів.

Доказів перевірки якості та кількості придбаного та реалізованого товару (бензину, палива дизельного), його переміщення згідно вимог Інструкції. А тому, за відсутності необхідних вищевказаних документів у позивача були відсутні підстави відображення наслідків цих господарських операцій в податковому обліку.

Долучені позивачем до матеріалів справи копії оборотно-сальдової відомості по рахунку №281 за грудень 2017 року, за 2017 рік та звіту по проводках за 2017 рік не дають можливості встановити реальну суму доходу, собівартість реалізованої продукції, рух МПП (оприбуткування на склад, переміщення, оскільки вони не є первинними бухгалтерськими документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік та формується податкова звітність.

Враховуючи вищенаведене, ТОВ «МегаТрансЛьвів» в порушення п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.5, 6, пп.9.4 п.9 Положення №16 завищено витрати підприємства у 2017 році в сумі 531933 грн., за рахунок чого занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток) в рядку 02 Декларацій з податку на прибуток підприємства за 2017 в сумі 531 933 гривень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що Головне управління ДФС у Львівській області вказані вимоги щодо обов'язку довести правомірність свого рішення виконало.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що таке рішення прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача являються підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити повністю.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 рокускасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «МегаТрансЛьвів» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.