Справа № 480/4762/18
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 р. Справа № 480/4762/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Соколова В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просить:

1. Скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 28.11.2018 № 85 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1

2. Зобов'язати ГУ ПФУ в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідно до поданих документів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що листом від 11.12.2018 №12376/03.2-04 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги 24 роки, передбаченої п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", для осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби, які звільнені у період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року згідно рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 28.11.2018 №85 (а.с. 20, 21).

Позивач вважає відмову відповідача протиправною, оскільки відповідно до підпункту "г" пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів: час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби. Таким чином, згідно положень Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992№393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", вбачається, що пільговий залік вислуги років, враховується саме для призначення пенсії згідно із п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не для призначення розміру такої пенсії.

Ухвалою суду від 26.12.2018 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відзиві на позовну заяву (а.с. 28-29) відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову, посилався на норми п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та зауважив, що на момент звільнення зі служби ОСОБА_1 09.11.2018 його вислуга років у календарному обчисленні складала 21 рік 05 місяців 18 днів, тоді як для призначення пенсії за п."а" ст.12 вказаного вище Закону позивач повинен мати 24 календарні роки вислуги років.

У відповіді на відзив (а.с.36) позивач із відзивом не погодився та зазначив, що доводи відповідача в цілому зводяться до формальних міркувань, переоцінки законодавства, яким він надає своє власне бачення і не спростовують підставності законних вимог позивача та зазначив, що стаж позивача у пільговому обчисленні необхідно врахувати при визначенні стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 15.06.1998 по 09.11.2018 ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на різних посадах середнього начальницького складу. Наказом державної установи "Роменська виправна колонія (№56)" №159/ОС-18 від 08.11.2018 ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням).

Згідно витягу з наказу Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України Державна установа "Роменська виправна колонія (№56)" від 08.11.2018 №159/ОС-18 (а.с.8), трудової книжки (а.с.9), послужного списку (а.с.10-16), розрахунку вислуги років при призначенні пенсії (а.с. 17-18) станом на день звільнення вислуга років позивача складає:

- в календарному обчисленні - 21 рік 05 місяців 18 днів;

- у пільговому обчисленні - 28 років 06 місяців 06 днів.

16.11.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років (а.с. 19).

Листом від 11.12.2018 відповідач повідомив позивача, що його вислуга на день звільнення зі служби у календарному обчисленні складає 21 рік 05 місяців 18 днів. Також відповідач зазначив, що відповідно до п. "а" ст. 12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" пенсії за вислугу років призначаються незалежно від віку особам, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше. Виходячи з вищевикладеного, підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону 2262-ХІІ відсутні (а.с. 20).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, в тому числі в Державній кримінально-виконавчій службі України, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Буквальний аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що право на призначення пенсії за вислугу років виникає за умови: 1) звільнення особи з військової служби; 2) наявність достатньої кількості вислуги років.

Як встановлено судом, позивач не має на момент звільнення необхідної календарної вислуги років, оскільки наявні 21 рік 05 місяців 18 днів при необхідних 24 календарних років.

Одночасно стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Суд звертає увагу на те, що жодної відсилочної норми вказана стаття не містить, а також не містить посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії можуть бути встановлені підзаконними актами.

Крім того, в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Суд зауважує, що вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 24 календарних роки та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17.

Доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин норм постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року №393, якою позивачу для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж відхиляє, оскільки згідно ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 суперечать приписам ст. 12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ, а тому застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України має вищу юридичну силу.

Таким чином, суд вважає, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарної вислуги років.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, суд вказує на те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 262-263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування рішення від 28.11.2018 № 85 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання призначити пенсію за вислугу років - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Соколов