Справа № 240/5132/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м. Житомир справа № 240/5132/18

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі: судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про нарахування та виплату в повному обсязі призначеної пенсії, з урахуванням додатково наданих документів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести з 28 липня 2018 року донарахування призначеної пенсії, згідно з абзацом 7 пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992, як звільненому після 01.03.2018, тобто за останні 4 місяці служби, на підставі раніше поданих документів та додатково наданого документу - довідки командира військової частини НОМЕР_1 за вих.№2268 від 03.09.2018, з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого перераховано пенсію, виплачених за період березень червень 2018 року сум щомісячної додаткової грошової винагороди та матеріальної допомоги, з яких було сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплатити різницю в недоотриманій з 28 липня 2018 року пенсії та виплачувати перераховану пенсію у новому розмірі.

У обґрунтування заявлених позовних вимог указував, що з 28.07.2018 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області йому призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Втім, при призначенні пенсії до складу додаткових видів грошового забезпечення, з яких повинен був бути нарахований основний розмір пенсії не включено виплачені за період березень червень 2018 року суми щомісячної додаткової грошової винагороди за лютий 2018 року, виплаченої в березні 2018 року, та матеріальної допомоги, з яких було сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

31.09.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з вимогою провести перерахунок та виплату його пенсії, з урахуванням у складі його грошового забезпечення, з якого виплачується пенсія, фактично отриманих ним сум щомісячної додаткової грошової винагороди згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та матеріальної допомоги, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 03.09.2018 № 2268.

Листом від 19 жовтня 2018 року відповідач відмовив у перерахунку пенсії, оскільки вказані виплати не належать до щомісячних виплат та додаткових видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні розміру пенсії згідно зі ст.ст. 43, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовляє у проведенні перерахунку та виплати його пенсії, з урахуванням виплачених за період з березня по червень 2018 року суми щомісячної додаткової грошової винагороди за лютий 2018 року, виплаченої в березні 2018 року, та матеріальної допомоги, згідно довідки командира військової частини НОМЕР_1 за вих. № 2268 від 03 вересня 2018 року, а тому його право на належний розмір пенсії потребує захисту в судовому порядку.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, в строк, установлений ухвалою суду про відкриття провадження в справі, подано до суду відзив на адміністративний позов. У вказаному відзиві відповідач просив частину вимог за період з 28.07.2018 по 30.09.2018 залишити без розгляду та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за період з 01.10.2018 у зв`язку з безпідставністю і необґрунтованістю.

Відповідач стверджує, що пенсію позивачу призначено в чіткій послідовності відповідно до ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Виплати, які зазначені в довідці в/ч НОМЕР_1 від 03.09.2018 № 2268 не відносяться ні до підчищень, ні до надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер, премій, ні щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.

Також, на переконання відповідача, відсутні підстави врахування до складу грошового забезпечення для обчислення пенсії щомісячної додаткової грошової винагороди та матеріальної допомоги, оскільки постанова Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704 та постанова Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 №1294, постанова Кабінету Міністрів України "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій від 22.09.2010 №889 втратили чинність. Грошове забезпечення для обчислення пенсії було визначено станом на дату звільнення позивача, на підставі його грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення. Проте щомісячна додаткова грошова винагорода та матеріальної допомоги не були зазначені у документах, поданих позивачем для призначення пенсії.

Представники сторін подали клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом постановлено протокольну ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Установлено, що наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2018 № 195 старшого прапорщика ОСОБА_1 , начальника служби тилу управління військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира 30 окремої механізованої бригади від 12 липня 2018 року № 113-рс з військової служби у відставку, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за пунктом «б» (за станом здоров`я), виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 27 липня 2018 року.

З 28 липня 2018 року позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Пенсія призначена на підставі заяви позивача, грошового атестату серії ЗУ № 396161 та довідки про додаткові види грошового забезпечення від 02.08.2018 № 1925.

03 вересня 2018 року командиром військовою частиною НОМЕР_1 видано позивачу довідку щодо додаткових видів грошового забезпечення та премії, із яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2268.

Зі змісту вказаної довідки слідує, що при розрахунку пенсії ОСОБА_1 не враховані такі додаткові види грошового забезпечення, а саме фактично виплачені суми щомісячної додаткової грошової винагороди (березень 2018 р.) та матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань (квітень 2018 р.), при нарахування та виплаті яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

21.09.2018 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій просив прийняти додатковий документ довідку командира в/ч НОМЕР_1 від 03.09.2018 та провести нарахування та виплату йому призначеної пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, з урахуванням у складі його грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним сум щомісячної додаткової грошової винагороди та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань.

За результатами розгляду заяви позивача з питання перерахунку пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом № А-4201 від 19.10.2018 повідомило ОСОБА_1 про те, що пенсія призначена в чіткій послідовності відповідно до ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Виплати, які зазначені в довідці в/ч НОМЕР_1 від 03.09.2018 № 2268 не відносяться ні до підвищень, ні до надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер, премій, ні щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704. Відтак, відповідач указав, що підстави для врахування до складу грошового забезпечення для обчислення пенсії щомісячної додаткової грошової винагороди та матеріальної допомоги, які зазначені у довідці від 03.09.2018 № 2268 відсутні.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 3 ст. 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон №2011-ХІІ) передбачено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

У преамбулі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (зі змінами та доповненнями) закріплено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Частиною третьою статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивача, далі - Закон №2262-XII) визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 "Про порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Постанова № 393), пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів:

відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Між тим, абзацом першим частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 вказаної статті Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що після 01 січня 2011 року пенсія особам, звільненим з військової служби та деяким іншим категоріям осіб обчислюється, виходячи з сум грошового забезпечення, до якого на підставі статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення, з яких сплачувався єдиний соціальний внесок. При цьому розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Судом установлено, що на момент проходження позивачем служби та сплати єдиного соціального внеску структура та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців були установлені та затвердженні постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 1294 від 07.11.2007 (в редакції, на момент проходження позивачем служби, далі - Постанова №1294).

Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (щомісячних та одноразових, визначених у додатку №25 до Постанови №1294) до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої пов`язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений статтею 9-1 Закону №2011-ХІІ), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329 (в редакції, на момент проходження позивачем служби, далі - Інструкція №260).

Частиною першою статті 10-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

В силу приписів підпункту 3 пункту 5 Постанови № 1294 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надано право надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Правила виплати грошової допомоги для оздоровлення та Правила виплати матеріальної допомоги наведені у розділі XXX та XXXIII, відповідно, Інструкції № 260.

Пунктами 33.1, 33.3 розд. XXXIII Інструкції № 260 визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

У постанові Верховного суду України від 10 березня 2015 р. по справі № 21-70а15 вказано, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Разом з цим, суд ураховує, що Кабінет Міністрів України постановою від 22 вересня 2010 року № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій", зі змінами, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161, встановив для військовослужбовців Збройних Сил України щомісячний додатковий вид грошового забезпечення - щомісячну додаткову грошову винагороду.

Постійний характер допомоги визначено постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161.

Верховний Суд України в постанові від 20.10.2015 у справі №21-2942а15 дійшов висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, яку він отримував під час проходження служби, з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.

У контексті наведеного суд відмічає, що нараховані та виплачені позивачу в березні та квітні 2018 року суми щомісячної додаткової грошової винагороди згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, з яких сплачено єдиний соціальний внесок, у відповідності до ч. 3 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, підлягають обов`язковому включенню до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року по справах № 335/2071/15-а та № 346/2949/17; від 14 березня 2018 року у справі № 272/963/17.

При цьому, за наслідками зіставлення характеру спірних правовідносин та правових ситуацій, на підставі яких була сформульована вказана вище правова позиція Верховного Суду України, яка на даний час підтримана Верховним Судом, та змісту спірних правовідносин у справі, що розглядається, судом не встановлено достатніх та належних мотивів, що дають право відступити від правової позиції, викладеної у вищевказаних рішеннях Верховного Суду України та Верховного Суду.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо втрати чинності Постанови №1294, Постанови №889, Інструкції №260 на момент звільнення позивача зі служби та призначення йому пенсії, як на правову підставу для невключення додаткових видів грошового забезпечення, зважаючи на таке.

Постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" відповідно до якої визнано такими, що втратили чинність, постанови Кабінету Міністрів України, зокрема, від 7 листопада 2007 р. N 1294 та від 22 вересня 2010 р. N 889, набрала чинності з 01 березня 2018 р..

У пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності з 01 березня 2018 р., установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отож, указана постанова включає до переліку видів грошового забезпечення не лише постійні, але й одноразові додаткові види грошового забезпечення, чим збільшує перелік додаткових видів грошового забезпечення, а тому підлягає розширеному тлумаченню.

Суд ураховує, що постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності з 01 березня 2018 р., не містить приписів чи положень стосовно заборони врахування до суми грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, раніше виплачуваних видів грошового забезпечення, або вичерпного переліку нових видів, які підлягають врахуванню.

Суд наголошує, що у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії").

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Відповідно до судової практики ЄСПЛ (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що неврахування додаткових видів грошового забезпечення до суми грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, у зв`язку зі зміною правового регулювання спірних правовідносин та за наявності належним чином сплачених внесків на загальнообов`язкове державне соціальне (пенсійне) страхування, є звуженням попередньо наданих соціальних гарантій в розумінні статей 22, 46 Основного Закону, а також за своєю правовою природою є порушенням статті 1 Конвенції в контексті усталеної практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що посилання відповідача, в листі від 19.10.2018, на відсутність підстав для врахування до складу грошового забезпечення для здійснення перерахунку пенсії позивача фактично отриманих ним сум щомісячної додаткової грошової винагороди згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та матеріальної допомоги, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з березень - червень 2018 року, які зазначені у довідці в/ч НОМЕР_1 від 03.09.2018 № 2268, є безпідставними.

Відтак, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Житомирській області не проведенням позивачу перерахунку пенсії з урахуванням всіх вищезазначених складових порушено гарантоване державою право позивача на пенсійне забезпечення, яке має бути відновленим.

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи, а також з метою повного захисту прав позивача, суд визнає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у врахуванні у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним сум щомісячної додаткової грошової винагороди згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з березня по червень 2018 року, які зазначені у довідці в/ч НОМЕР_1 від 03.09.2018 № 2268.

Стосовно періоду перерахунку пенсії, то суд ураховує таке.

Частиною другою статті 51 Закону №2262-XII визначено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Матеріалами справи підтверджено, що із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у вересні 2018 року.

За наведених обставин, а також ураховуючи те, що при призначенні пенсії відповідачу не було відомо про обставини, що потягли за собою зміну розміру пенсії позивача, суд приходить до висновку, що перерахунок і виплату пенсії позивачу необхідно здійснити з врахуванням виплачених сум щомісячної додаткової грошової винагороди згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, матеріальної допомоги, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, починаючи з 01 жовтня 2018 року.

Таким чином, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.102018, врахувавши до складу грошового забезпечення, з якого була нарахована пенсія, щомісячну грошову винагороду згідно Постанови Кабінету міністрів України від 22.09.2010 №889, матеріальну допомогу, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за березень - червень 2018 року, відповідно до довідку військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2018 № 2268 та вплатити недоплачену пенсію.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Беручи до уваги викладене та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов переконання, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

В силу приписів ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003, ідентифікаційний код 13559341) про нарахування та виплату в повному обсязі призначеної пенсії, з урахуванням додатково наданих документів задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у врахуванні у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним сум щомісячної додаткової грошової винагороди згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, матеріальної допомоги, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з березня по червень 2018 року, які зазначені у довідці в/ч НОМЕР_1 від 03.09.2018 № 2268.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.10.2018, врахувавши до складу грошового забезпечення, з якого була нарахована пенсія, щомісячну грошову винагороду згідно Постанови Кабінету міністрів України від 22.09.2010 №889, матеріальну допомогу, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за березень - червень 2018 року, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2018 № 2268 та вплатити недоплачену пенсію.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко