Справа № 807/1237/17
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/4379/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року (рішення ухвалене у м. Ужгороді судом за правилами спрощеного позовного провадження у складі головуючого судді Луцович М.М., дата складення повного тексту рішення 22.11.2018) у справі №807/1237/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області, третя особа Тур'я-Реметівська сільська рада Перечинського району Закарпатської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, суд -

ВСТАНОВИВ:

І.ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року Позов ОСОБА_1 до Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області від 12.07.2016 №14153-17 про нарахування ОСОБА_1 земельного податку з фізичних осіб.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області від 08.08.2016 №17697-17 про нарахування ОСОБА_1 земельного податку з фізичних осіб.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 640,00 (шістсот сорок) гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що обов'язок платника податків сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою, при цьому до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені. Оскільки право власності позивача на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 та за адресою АДРЕСА_2 підтверджується наявними Свідоцтвами про право власності, а тому позивач зобов'язаний сплачувати земельний податок за земельні ділянки на яких розташовані відповідні об'єкти нерухомості. Посилаючись на положення ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 цивільного кодексу України вказує, що до особи яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку на якій вони розміщені. Відповідно до п. 287.6 ст.287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок на земельні ділянки, на яких розміщені такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно

Позивач відзиву на апеляційну скаргу в установлені строки не надав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 12.07.2016 №14153-17, згідно якого позивачеві визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 13282,95 грн. за платежем "Земельний податок з фізичних осіб за 2016рік" (а.с. 12).

- від 08.08.2016 №17697-17, згідно якого позивачеві визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 1346,36 грн. за платежем "Земельний податок з фізичних осіб за 2016" (а.с. 13).

Згідно приведеного відповідачем розрахунку земельний податок по податковому повідомленню рішенню від 12.07.2016 №14153-17 у розмірі 13282,95 грн визначено за земельну ділянку, розміщену за адресою: АДРЕСА_1- площею 8500кв.м. За даними розрахунку грошове зобов'язання за названим платежем у розмірі 13282,95грн визначено таким чином: 8500 кв.м. х 52,09грн. (нормативної грошової оцінки 1кв.м. названої ділянки) х 3% (ставка податку) = 13282,95грн.

По податковому повідомленню рішенню від 08.08.2016 №17697-17 у розмірі 1346,36 грн визначено за земельну ділянку, розміщену за адресою: АДРЕСА_2- площею 1500кв.м. За даними розрахунку грошове зобов'язання за названим платежем у розмірі 1346,36 грн визначено таким чином: 1500 кв.м. х 125,01грн. (нормативної грошової оцінки 1кв.м. названої ділянки) х 3% (ставка податку) = 1346,36 грн.

Відповідно до Свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 19.05.2010 (а.с. 93) та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 94239240 від 10 серпня 2017 року (а.с. 15-16) у приватній власності позивача знаходиться нерухоме майно, а саме: будівля навісу за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 327,9 кв. м.

Згідно з Свідоцтвом про право власності НОМЕР_3 від 19.05.2010 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 94239240 від 10 серпня 2017 року (а.с. 39) у приватній власності позивача знаходиться нерухоме майно, а саме: будівля багатопрофільного виробничого використання за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 1448,3 кв. м.

Рішенням Туря Реметівської сільської ради від 31.01.2016 №28 "Про внесення змін до рішення Туря Реметівської сільської ради від 27.01.2015 №375 "Про встановлення місцевих податків і зборів у с. Тур'я Ремета та акцизного податку" встановлено на території Туря Реметівської сільської ради місцеві податки та збори та затверджено Положення про плату за землю (а.с. 41-51).

Листом Туря Реметівської сільської ради №02-07/111 від 10.03.2016 повідомлено відповідача про перелік платників, юридичних та фізичних осіб, які не оформили у встановленому законодавством порядку право власності або оренди на земельні ділянки, під будівлями які належать їм на праві власності (а.с. 105-106). За даними названого переліку, позивача зазначено, як землекористувача земельної ділянки для ведення підсобного сільського господарства загальною площею 8500 м. кв. за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки для виробничої діяльності загальною площею 1500 м. кв. за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, встановлено нормативну грошову оцінку за один кв. м., що складає 52,09 грн. (а.с. 38).

Згідно з Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, встановлено нормативну грошову оцінку за один кв. м., що складає 125,01 грн. за кв. м. (а.с. 40).

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що спірні суми грошового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб», були нараховані із площі:

-8500 кв., земельної ділянки розміщеної за адресою: АДРЕСА_1;

- 1500 кв. м. земельної ділянки розміщеної за адресою: АДРЕСА_2.

В той час, як за даними правовстановлюючих документів позивач є власником нерухомого майна, а саме:

- будівлі навісу за адресою АДРЕСА_1, площею -327,9 кв. м;

- будівлі багатопрофільного виробничого використання за адресою АДРЕСА_2 загальною площею- 1448,3 кв. м.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини не прибуття суд не повідомили, що є підставою для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЙ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що розмір земельного податку, який підлягає сплаті до державного бюджету слід обчислювати з урахуванням площі землі під об'єктами нерухомого майна належного платникам податків.

Суд з огляду, на фактичну площу належних позивачу об'єктів нерухомого майна вказав, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивач є користувачем земельної ділянки саме площею 8500 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 1500 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Пунктом 5.4. Положення про плату за землю в селі Турї Ремети, затвердженого рішенням Ременівської сільської ради від 31.01.2016року встановлено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються, в тому числі у випадках переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), юридичними та фізичними особами, які не оформили в установленому законодавством порядку право власності або право оренди на землю встановлюється у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки.

Згідно з пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Відповідно до абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.

Стаття 270 ПК України закріплює, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У підпункті 14.1.72 п. 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

На підставі викладених норм суди попередніх інстанцій вірно зазначили, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З огляду на викладені норми, колегія суддів приходить до висновку, що фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Оскільки позивач є власником нежитлового приміщення, то у позивача з дати державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно виник обов'язок зі сплати земельного податку.

Досліджуючи питання стосовно ж розміру земельної ділянки за яку позивач зобов'язаний сплачувати земельний податок, колегією суддів враховано таке.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на дату прийняття податкового повідомлення-рішення) підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на дату прийняття податкового повідомлення-рішення) встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Відтак, з названої норми слідує, що при переході права власності на будівлю споруду податок за земельні ділянки сплачується із площі на якій розташовані такі об'єкти нерухомого майна з урахуванням прибудинкової території до таких об'єктів.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на дату прийняття податкового повідомлення-рішення) встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З наведеного положення ст.120 ЗК України слідує, що до позивача переходить право власності або користування на земельну ділянку на якій розміщені належні позивачу об'єкти нерухомого майна на тих же самих умовах, що були у попереднього власника об'єктів нерухомого майна та в тому ж обсязі.

Відтак, з обумовлених положень законодавства слідує, що для визначення розміру земельної ділянки з якої власник нерухомого майна має сплачувати земельний податок враховується:

- площа на якій розташовані такі об'єкти нерухомого майна з урахуванням прибудинкової території до таких об'єктів;

- вказана площа земельної ділянки визначається у розмірах, яка перебували у власності або користуванні попереднього власника об'єкта нерухомого майна (в тому рахунку і площі яка відведена за рішенням місцевого органу самоврядування для спорудження названого об'єкта).

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про те, що позивач зобов'язаний сплачувати земельний податок лише з урахуванням площі землі (фактичної площі забудови) під таким нерухомим майном не відповідає положенням приведених нормативних актів, адже відповідно до приведених норм законодавства податок сплачується з фактичної площі забудови на якій розташовані такі об'єкти нерухомого майна з урахуванням прибудинкової території до таких об'єктів.

Однак, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що:

- попередній власник об'єктів нерухомого майна мав у власності або користуванні для розміщення та обслуговування належних позивачу будівель земельні ділянки саме у розмірах названих відповідачем 8500 кв. м та 1500кв.м. відповідно (адже згідно положень ст. 120 ЗК України у зв'язку набуттям права власності на об'єкт будівлі до позивача переходить відповідне право користування або власності на земельну ділянку в обсягах, яка була у попереднього власника);

- для будівництва та обслуговування (прибудинкова територія) зазначених будівель забудовнику було виділено в установленому порядку земельні ділянки в розмірах 8500 кв. м та 1500кв.м. відповідно.

Стосовно ж рішення Туря Реметівської сільської ради від 19.04.2007 №86 про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельних ділянок, то колегія суддів зазначає, що вказане рішення не може бути доказом того, що до позивача перейшло право користування або право власності на обумовлені земельні ділянки (в порядку ст. 120 ЗК України) розмірах 8500 кв. м. та відповідно 1500 кв. м.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Однак, рішення про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельних ділянок не є рішенням в розумінні положень ст.166 ЗК України.

Окрім того, вказане рішення не є доказом того, що попередній власник об'єктів нерухомого майна мав у власності або користуванні для розміщення та обслуговування зазначених будівель земельні ділянки саме у розмірах, що названі відповідачем.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що зібраними у справі доказами та положеннями законодавства беззаперечно підтверджується обов'язок позивача сплатити земельний податок з фактичної площі забудови належних йому будівель, а зокрема з площі :

- 327,9 кв. м. на якій фактично розміщена будівля навісу за адресою: АДРЕСА_1. Податок за яку, за даними нормативної оцінки, встановленої ставки податку та приведеного розрахунку відповідачем складає: 327,9 кв. х 52,09грн. (нормативної грошової оцінки 1кв.м. названої ділянки) х 3% (ставка податку) = 512,41грн;

- 1448,3 кв.м. на якій фактично розміщена будівля багатопрофільного виробничого використання за адресою: АДРЕСА_2. Податок за яку, за даними нормативної оцінки, встановленої ставки податку, площі забудови та приведеного розрахунку відповідачем міг би складати: 1448,3 кв. х 125,01грн. (нормативної грошової оцінки 1 кв.м. названої ділянки) х 3% (ставка податку) = 5625,45грн.

Стосовно ж решти площі, на яку позивачем нараховано земельний податок, то відповідач не довів належними у справі доказами, що вказана площа є земельною ділянкою яка перебувала у власності або користуванні попереднього власника будівель або була відведена для обслуговування (як прибудинкова територія) зазначених будівель.

Отож, за відсутності зазначених доказів стосовно розміру прибудинкової території, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним нарахування відповідачем земельного податку у розмірі 12770,54 грн. на земельну ділянку площею 8172,1 м.кв, яка розміщена поза межами фактичної площі забудови належної позивачу будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. (Розрахунок площі на яку зайво нараховано податок: 8500 м.кв. мінус площу фактичної забудови у розмірі 327,9 м.кв. =8172,1 м.кв. Розрахунок зайво нарахованого відповідачем податку: сума нарахованого відповідачем податку у розмірі 13282,95грн - сума земельного податку, що припадає на фактичну площу забудови у розмірі 512,41грн= 12770,54 грн).

Стосовно ж земельної ділянки, розміщеної за адресою: АДРЕСА_2, то колегія судів зазначає, що відповідно до приведеного вище розрахунку земельний податок (за земельну ділянку зайняту безпосередньо площею забудови, яка належить позивачу) міг би становити (5625,45грн.). Натомість, як слідує з оскаржуваного податкового повідомлення -рішення від 08.08.2016 №17697-17, відповідачем за вказану земельну ділянку нараховано земельний податок лише у розмірі 1346,36 грн, що вказує на відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області від 08.08.2016 №17697-17.

З огляду на викладені положення законодавства та обставини справи колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 12.07.2016 №14153-17 у частині нарахування ОСОБА_1 земельного податку з фізичних осіб у розмірі 12770,54 грн за земельну ділянку площею 8172,1 м.кв., розміщену поза межами фактичної забудови, належної ОСОБА_1 будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Стосовно ж решти вимог позивача, то у їх задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, перерахунку також підлягає присуджений на користь позивача розмір судових витрат, який з урахуванням ст. 139 КАС України та розміру задоволених позовних вимог підлягає присудженню з відповідача пропорційно до розміру вимог, що були задоволені.

Загальний розмір позовних вимог позивача-14629,36грн, розмір позовних вимог, які задоволено -12770,54 грн, процентне співвідношення загального розміру вимог та вимог, що були задоволені складає - 87,29%. Сума понесених позивачем судових витрат у вигляді сплати судового збору складає - 640грн. Відповідно сума судових витрат, яка з урахуванням відсоткового розміру задоволених позовних вимог підлягає присудженню з відповідача становить -558,66 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати прийняттям нового.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у справі №807/1237/17 скасувати.

Постановити нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.07.2016 №14153-17 у частині нарахування ОСОБА_1 земельного податку з фізичних осіб у розмірі 12770,54 грн за земельну ділянку площею 8172,1 м.кв., розміщену по за межами фактичної забудови, належної ОСОБА_1 будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області ( , адреса м. Ужгород, вул. Загородська,10а) на користь ОСОБА_1 (інд. номер НОМЕР_1, адреса АДРЕСА_3) витрати зі сплати судового збору в сумі 558,66 гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос

Повне судове рішення складено 24 січня 2019 року.