Справа № 160/8389/18
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Справа № 160/8389/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, -
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:
- визнати протиправним та скасувати акт ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 0362/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 від 12.09.2018 року;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» від 03 жовтня 2018 року № НОМЕР_2;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 03 жовтня 2018 року № НОМЕР_3;
- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 03 жовтня 2018 року № 000065/04-36-14-10/НОМЕР_1.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав про незгоду із висновками акта перевірки від 12.09.2018 року № 0362/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 та прийнятими на його підставі спірними податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування фінансових санкцій, вважаючи, що висновки перевірки не відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на припущеннях податкових ревізорів-інспекторів, оскільки позивач не здійснював реалізацію алкогольної продукції без застосування РРО та відповідної ліцензії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/8389/18 та призначено розгляд останньої в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
11 грудня 2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому Головне управління ДФС у Дніпропетровській області проти задоволення позовних вимог заперечувало, посилаючись на те, що акт про результати фактичної перевірки та прийняті на підставі нього податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 від 03.10.2018 року та рішення про застосування фінансових санкцій № 000065/04-36-14-10/НОМЕР_1 від 03.10.2018 року відповідають вимогам чинного законодавства та не підлягають скасуванню посилаючись на необґрунтованість доводів позивача, які викладені в адміністративному позові. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
17 грудня 2018 року та 19 грудня 2018 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшли письмові відповіді на відзив, в яких було підтримано позицію викладену в позовній заяві та зазначено, що оскаржуваними діями та рішеннями контролюючого органу, позивача намагаються притягнути до адміністративної та фінансової відповідальності за вчинки, які він не вчиняв, що є порушенням його гарантованих прав та інтересів.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_2
Представник відповідача про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини не явки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Згідно ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що перешкоди для розгляду справи, передбаченні статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 5067-п від 06.09.2018 року, організовано та проведено в період з 07.09.2018 року по 11.09.2018 року фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4) за адресою: м. Камянське, смт. Карнаухівка, вул. Кооперативна 8.
Перед початком фактичної перевірки, 07.09.2018 року об 20 год. 50 хв. проведено контрольну розрахункову операцію з придбання підакцизного товару на суму 30,00 грн. (придбано пиво «Айс» одну пляшку), особі, яка проводить розрахункові операції ОСОБА_3 були предявлені направлення, разом зі службовими посвідченнями та копією наказу, в якому зазначені найменування, реквізити субєкта та адреса обєкта перевірки.
Після ознайомлення з предявленим наказом, направленнями та службовими посвідченнями, продавець ОСОБА_3 відмовився засвідчити особистим підписом зазначений факт, у звязку з чим на підставі ст. 81 Податкового кодексу України, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складено акт № 001066/1 від 06.09.2018 року про відмову від підписання направлень на проведення перевірки.
Також, 07.09.2018 року продавцю ОСОБА_3 вручено письмову вимогу перевіряючих щодо надання у повному обсязі всіх документів, що належать або повязані з предметом перевірки ФОП ОСОБА_2, що засвідчено його особистим підписом.
За результатами перевірки посадовими особами контролюючого органу складено акт № 0362/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 від 12.09.2018 року зі змістом якого ознайомлено продавця ОСОБА_3, як особу в присутності якої проведена перевірка, однак від підписання останнього ОСОБА_3 відмовився та 11 вересня 2018 року посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області складено акт № 001006/2 від 11.09.2018 року, що засвідчує факт відмови від ознайомлення та підписання акту фактичної перевірки.
Згідно акту № 0362/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 від 12.09.2018 року за результатами фактичної перевірки встановлені наступні порушення:
- п. 1 та п. 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), а саме: проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій, без видачі відповідного розрахункового документу на суму 30,00 грн.;
- ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями), а саме: роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії;
- п.п. 20.1.6, п.п. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20, ст. 81, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, а саме: ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або повязані з предметом перевірки.
На підставі висновків фактичної перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 03 жовтня 2018 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та рішення про застосування фінансових санкцій від 03 жовтня 2018 року № 000065/04-36-14-10/НОМЕР_1.
Вважаючи, на підставі викладеного, свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Положеннями пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/ або митного оформлення.
Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до п. 75.1.3. ч. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Статтею 80 Податкового кодексу України передбачається, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до п. 80.2.5 ч. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального
Згідно п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Згідно абзацу 5 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відповідно до абзацу 6 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки (відповідно до абзаців 7,8 п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України ).
Згідно п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.
Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).
У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані, зокрема: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; 2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
Пункт 1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачає, що за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення- 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).
При цьому, будь-яких виключень щодо незастосування реєстратора розрахункових операцій при продажу товарів у разі, коли його застосування є обов'язковим, або незастосування фінансових санкцій за встановлені порушення, податкове законодавство не містить.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Враховуючи вищезазначені норми законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що контролюючим органом при проведенні фактичної перевірки та при прийнятті оскаржуваних рішень, не було враховано той факт, що позивач - ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем діяльність якого здійснюється за кодом КВЕД 68.20 (Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна).
Крім того, матеріали адміністративної справи містять договір оренди від 01.08.2018 року, у відповідності до умов якого ФОП ОСОБА_2 (Орендодавець) було передано ОСОБА_3 (Орендар) у строкове платне користування нерухоме майно: 90 кв.м., торгівельний кіоск, вартість якого складає 500 000 тис. грн.
Вказаний договір оренди було розірвано 29.10.2018 року, що підтверджується копію звернення, яка наявна в матеріалах справи.
При цьому, на час проведення перевірки, а саме у період з 07.09.2018 року по 11.09.2018 року, приміщення диско-бару «Скорпіон» перебувало в оренді у ОСОБА_3
Відповідачем до суду не надано доказів того, що ОСОБА_3 є посадовою (службовою) особою позивача або його уповноваженим представником, а також посадовими особами відповідача не встановлено належним чином особу - ОСОБА_3, як особи яка фактично проводила розрахункові операції, такі докази не надані.
Таким чином, твердження відповідача щодо встановлення факту реалізації алкогольного напою без застосування РРО та відповідної ліцензії саме ФОП ОСОБА_2 або його найманим працівником не підтверджені належними та допустимими доказами.
Вказані факти також підтверджені постановами Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.12.2018 року у справі № 207/3725/18, №207/3720/18, якими провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 закрито, у звязку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 155-1 КУпАП та ч. 1 ст. 164 КУпАП.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що прийняття податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 від 03.10.2018 року та рішення про застосування фінансових санкцій № 000065/04-36-14-10/НОМЕР_1 від 03.10.2018 року не підтверджено належними доказами.
Що стосується позовної вимоги ФОП ОСОБА_2 відносно визнання протиправним та скасування акту перевірки Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 0362/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 від 12.09.2018 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Відтак, суд звертає увагу, що акт перевірки є службовим документом, у якому зафіксовано відповідні порушення податкового законодавства та який жодним чином не може порушувати права та інтереси позивача. Крім того, суд зауважує, що вчинені податковим органом дії щодо складання акту фактичної перевірки не породжують для платника податків настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов'язки.
Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що спірний акт перевірки не створює жодних юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення для позивача, а лише фіксує порушення норм чинного законодавства платника податків.
З огляду на викладене, в задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування акту перевірки Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 0362/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 від 12.09.2018 року слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття податкового повідомлення-рішення форми «С» від 03 жовтня 2018 року № НОМЕР_2, податкового повідомлення-рішення форми «ПС» від 03 жовтня 2018 року № НОМЕР_3, рішення про застосування фінансових санкцій від 03 жовтня 2018 року № 000065/04-36-14-10/НОМЕР_1 з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи зазначене, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов до висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково.
Оскільки позивач, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» від 03 жовтня 2018 року № НОМЕР_2.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 03 жовтня 2018 року № НОМЕР_3.
Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 03 жовтня 2018 року № 000065/04-36-14-10/НОМЕР_1.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко