Справа № 819/1103/18
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2549/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року, головуючий суддя - Мартиць О.І., ухвалене о 16 год. 37 хв. у м. Тернополі, повний текст якого складено 10.09.2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ДФС у Тернопільській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Ф» №103552-13 від 19 червня 2017 року на суму 11 092,90 грн., податкове повідомлення - рішення форми «Ф» №103553-13 від 19 червня 2017 року на суму 10 118,65 грн. та податкову вимогу форми «Ф» від 15 листопада 2017 року №12596-17 Головного управління ДФС у Тернопільській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України та ґрунтуються на недостовірних відомостях, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування. Зокрема, позивач стверджувала, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 11 квітня 2018 року №23554620 вона припинила свою підприємницьку діяльність 17 травня 2011 року, тобто не знаходиться на обліку в Головному управлінні ДФС України у Тернопільській області, як фізична особа - підприємець.

Вказувала також на те, що відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об»єктом оподаткування зокрема, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Будівлі корівника №2 та будівлі корівника №3 призначенні для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, тому не можуть бути об»єктом оподаткування. Додатково, ОСОБА_1 зазначила, що дані будівлі були реалізовані в порядку виконання рішення, про що свідчать акти про проведення електронних торгів 28.11.2017 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано: - податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області форми «Ф» №103552-13 від 19 червня 2017 року на суму 11 092,90 грн., - податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області форми «Ф» №103553-13 від 19 червня 2017 року на суму 10 118,65 грн.; - податкову вимогу форми «Ф» від 15 листопада 2017 року №12596-17 Головного управління ДФС у Тернопільській області на суму 21 211,55 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДФС у Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач знаходиться у статусі фізичної особи - підприємця, а відтак до неї застосовується податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ставкою 1%.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та протиправним та повністю підтримав доводи, зазначені у своїй апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 набула право власності на будівлі корівника №2 загальною площею 805,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 і будівлі корівника №3 загальною площею 734,3 кв. м. за адресою АДРЕСА_2, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2009 року у справі №2-140/09 як фізична особа.

Даний факт також підтверджується Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25456501 і №25457186 від 02.03.2010 Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації.

Рішенням Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 29.01.2016 за №46 «Про встановлення ставок податку на 2016 рік» встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлової нерухомості, яка перебуває у власності фізичних осіб у розмірі 0% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

19.06.2017 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області винесено податкові повідомлення - рішення форми «Ф»:

- №103552-13, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов»язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об»єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік в розмірі 11 092,9 грн.;

- №103553-13, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов»язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об»єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік в розмірі 10 118,65 грн.

15.11.2017 року Головним управлінням ДФС у Тернопільській області ОСОБА_1 виставлена податкова вимога форми «Ф»№ 12596-17 на суму 21 211,55 грн.

Позивач, не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями від 19.06.2017 року та податковою вимогою від 15.11.2017 року, звернулася з адміністративним позовом до суду, в якому просила визнати такі протиправними та скасувати.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 17 травня 2011 року припинила свою підприємницьку діяльність, відтак застосування до неї ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб - підприємців для нежитлової нерухомості, яка перебуває у власності фізичних осіб - підприємців - 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року за 1 кв. метр бази оподаткування згідно пункту 1.3 рішення Чернелево-Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 29.01.2016 року «Про встановлення ставок податку на 2016 рік» є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов»язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов»язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об»єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об»єктом оподаткування є об»єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об»єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 вказаного Кодексу (в редакції чинній на 1 січня 2015 року) ставки податку для об»єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об»єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Як передбачено підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VІІІ, згідно з яким підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, станом на 2016 рік) викладено у такій редакції: ставки податку для об»єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об»єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об»єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об»єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Чернелево - Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 29.01.2016 року «Про встановлення ставок податку на 2016 рік» ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме для нежитлової нерухомості, яка перебуває у власності фізичних осіб становить 0% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року за 1 кв. метр бази оподаткування

Також з матеріалів справи видно, що позивач - ОСОБА_1 17 травня 2011 року припинила свою підприємницьку діяльність.

Даний факт також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 11 квітня 2018 року №23554620.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування до позивача ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб - підприємців для нежитлової нерухомості, яка перебуває у власності фізичних осіб - підприємців - 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року за 1 кв. метр бази оподаткування згідно пункту 1.3 рішення Чернелево - Руської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 29.01.2016 «Про встановлення ставок податку на 2016 рік», через що оскаржені рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року у справі №819/1103/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 25.01.2019 року.