Справа № 0540/7642/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року справа №0540/7642/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Колегія суддів Першого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сіваченка І.В.

Шишова О.О.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: не з'явився

відповідач: Окорокова Є.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя - Голубова Л.Б.) від 02 листопада 2018 року (повний текст складено 02 листопада 2018 року у м.Слов'янську) по справі №0540/7642/18-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу №325 о/с від 06 серпня 2018 року, поновлення на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально-кримінальної спрямованості слідчого відділу Центрального ВП ГУНП в Донецькій області з 06 серпня 2018 року, стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середньої зарплати за час вимушеного прогулу в розмірі 6017,40 грн з умовою подальшого корегування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу № 325 о/с від 06 серпня 2018 року про звільнення з 06 серпня 2018 року на підставі п.1 ч.6 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»; поновлення на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально-кримінальної спрямованості слідчого відділу Центрального ВП ГУНП в Донецькій області з 06 серпня 2018 року; стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 6017,40 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги порушення відповідачем вимог п.6.2.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ затверджена наказом МВС України від 12.03.2013р. № 230, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 р. за №541/23073. Позивач зазначив, що відповідачем не надано до суду доказів прояву з його боку недисциплінованості, низьких моральних якостей, порушення правил етичної поведінки поліцейських, а також доказів порушень зазначених нормативно-правових актів. Судом не враховано, що в основу рішення комісія поклала не доведену вину у вчиненні дисциплінарного проступку, а сам факт повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Також, комісією не враховано, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.368 КК України, є кримінально караним діянням, що підлягає встановленню за наслідками кримінального провадження і доведення вини особи. Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вина не буде доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним вироком. Крім того, судом першої інстанції не надано правової оцінки твердженню відповідача про те, що висвітлення факту отримання неправомірної вигоди у засобах масової інформації та Інтернет порталах, підриває авторитет та довіру громадян до Національної поліції України. Проте, про які саме ЗМІ йде мова не зрозуміло, тому що з матеріалами службового розслідування позивача не було ознайомлено. Позивач зазначив, що наскільки йому відомо, інформацію щодо факту його затримання було розміщено на сайті м.Маріуполя «0629» та офіційному сайті «СБУ», однак без зазначення його особистих даних, тому говорити зазначаючи, що він своєю присутністю на службі в поліції, до набрання законної сили рішенням суду у кримінальному провадження №0000424, якимось чином підривав би авторитет Національної поліції серед населення, неправильно. Позивач також зазначив, що судом першої інстанції не застосовано положення ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту та не враховано, що за час проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції, йому неодноразово висловлювалась подяка за сумлінне виконання службових обов'язків, високі показники у роботі, чуйне та уважне ставлення до громадян, досягнення вагомих успіхів в оперативно-службовій діяльності по зміцненню законності та правопорядку, високу професійну майстерність, чесність та патріотизм. При цьому, відповідно до ч.15 ст.14 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Позивачем на адресу Першого апеляційного адміністративного суду надіслано клопотання про проведення розгляду справи за його відсутністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив службу на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально-кримінальної спрямованості слідчого відділу Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, має спеціальне звання капітана поліції.

27.07.2018р. до УКЗ ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення про відкриття кримінального провадження № 0000424 від 12.07.2018р. за ч. 3 ст. 368 КК України, щодо вимагання неправомірної грошової винагороди старшим слідчим відділення розслідування злочинів загально-кримінальної спрямованості слідчого відділу Центрального ВП ГУНП в Донецькій області капітаном поліції ОСОБА_3

За наведеним фактом відповідачем наказом № 1981 від 30.07.2018р. «Про призначення службового розслідування» стосовно позивача призначене службове розслідування.

Висновком службового розслідування від 06.08.2018р., затв. начальником Головного управління Національної поліції в Донецькій області, встановлено, що 27.07.2018р. до УКЗ ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення про відкриття кримінального провадження № 0000424 від 12.07.2018р. за ч. 3 ст. 368 КК України, за матеріалами ГУ СБУ в Донецькій і Луганській областях, згідно яких працівник правоохоронного органу вимагає та має намір отримати неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США від громадянина ОСОБА_4 за не притягнення його до кримінальної відповідальності. Цього ж дня у м. Маріуполі Донецької області працівниками Головного управління СБУ в Донецькій і Луганській областях та прокуратури Донецької області в рамках кримінального провадження, на парковці для службового транспорту Центрального ВП ГУНП в Донецькій області затримано старшого слідчого відділення розслідування злочинів загально-кримінальної спрямованості слідчого відділу Центрального ВП ГУНП в Донецькій області капітаном поліції ОСОБА_5 під час отримання другої частини неправомірної грошової вигоди в сумі 25000 гривень. Грошові кошти під час обшуку були вилучені в салоні автомобіля «Toyota-Camry» н.з. НОМЕР_1, який використовує ОСОБА_3 та який належить на праві власності його батьку.

Під час проведення службового розслідування встановлено, що 11.07.2018р. о 01:46 до Центрального ВП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення (ЄО № 23900, ЄО №23901) від швидкої медичної допомоги про те, що цього ж дня о 01:40 біля кафе «Культ», розташованого за адресою: м. Маріуполь, Приморський бульвар, 27б, автомобіль «Mazda 626» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, скоїв наїзд на пішохода гр. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина Болгарії, який у стані алкогольного спяніння перебігав проїзну частину Приморського бульвару у невстановленому місці зліва направо відносно автомобіля, в результаті чого отримав тілесні ушкодження. На місце події виїжджав старший слідчий відділення розслідування злочинів загально-кримінальної спрямованості слідчого відділу Центрального ВП ГУНП в Донецькій області капітан поліції ОСОБА_3, який чергував по ДТП.

Цього ж дня за вказаним фактом слідчим відділом Центрального ВП ГУНП в Донецькій області відкрите кримінальне провадження № 0001770 за ч. 1 ст. 286 КК України, проведення якого було доручено ОСОБА_3

11.07.2018р., приблизно об 11:00, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_3, будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою, яка займає відповідне становище, знаходячись на вул. Фонтанній Центрального району м. Маріуполя, поруч з будівлею Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, під час зустрічі з ОСОБА_4 повідомив останньому, що може не притягувати останнього до кримінальної відповідальності та повернути вилучений автомобіль за неправомірну вигоду в розмірі 1000 доларів США за два дні у разі передачі йому неправомірної вигоди в сумі 3000 гривень. ОСОБА_4,зацікавлений в отриманні транспортного засобу та в не притягненні до кримінальної відповідальності, спочатку повідомив, що подумає над пропозицією ОСОБА_3, однак у подальшому, усвідомлюючи незаконність таких вимог, 12.07.2018р. з метою викриття протиправної діяльності № 0001770., звернувся з відповідною заявою до правоохоронного органу.

13.07.2018р. у період часу з 12:45 до 13:00 ОСОБА_3, знаходячись в автомобілі «Toyota-Camry» н.з. НОМЕР_1 за адресою: Донецька область м. Маріуполь вул. Фонтанна, діючи умисно у власних корисних інтересах, одержав від ОСОБА_4 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 3000 гривень за вирішення питання про незаконне повернення останньому автомобіля «Mazda 626» н.з. НОМЕР_2, який був вилучений у нього після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001770 за ч. 1 ст. 286 КК України.

27.07.2018р. у проміжок часу між 19:00 та 19:30 ОСОБА_3, знаходячись в автомобілі «Toyota-Camry» н.з. НОМЕР_1 за адресою: Донецька область м. Маріуполь вул. Фонтанна, діючи умисно у власних корисних інтересах, одержав від ОСОБА_4 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 25000 гривень за невиконання своїх службових обовязків щодо вжиття заходів, передбачених ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження №0001770.

Безпосередньо після одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_3 було затримано працівниками правоохоронних органів, а предмет неправомірної вигоди вилучено. Цього ж дня ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

28.07.2018р. слідчим в ОВС слідчого відділу 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. На підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя останньому обрано запобіжний захід тримання під вартою у державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» строком 60 діб з можливістю внесення застави в сумі 70480 гривень. Цього ж дня заставу було внесено.

На підставі наказу ГУПН в Донецькій області від 30.07.2018р. № 308 о/с позивача відсторонено від виконання службових обов'язків на час проведення службового розслідування.

Під час проведення службового розслідування встановлено ще низку порушень діючого законодавства з боку позивача. Зокрема, допит водія ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_8 проведені через 12 днів після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а свідка ОСОБА_9 допитано через 9 днів після ДТП, не зважаючи на специфіку розслідування злочинів даної категорії та необхідність проведення допитів учасників ДТП у найкоротший час після її скоєння окремо один від одного, щоб уникнути домовленості між ними стосовно показань, тобто, з метою встановлення об'єктивних обставин події.

Також встановлено порушення методики розслідування злочинів даної категорії, в протоколах допиту свідків не зазначено про розташування кожної з осіб, отже, це є важливим моментом та прямо впливає на об'єктивність отриманих даних.

Висновком службового розслідування також встановлено ще низку порушень з боку позивача під час дослідження обставин кримінального провадження № 0001770 та інших кримінальних проваджень.

Крім того зазначено, що факт отримання неправомірної вигоди було висвітлено в засобах масової інформації та Інтернет порталах, що підриває авторитет та довіру громадян до Національної поліції України. Вказані матеріали додані відповідачем до справи.

За наслідками проведеного розслідування встановлено, що позивач своїми діями та бездіяльністю зганьбив звання слідчого, грубо попираючи права громадян, суспільства та держави на захист від кримінальних правопорушень, що є несумісним з подальшим проходженням служби в поліції , а тому вирішено звільнити позивача зі служби в поліції.

За результатами проведеного службового розслідування відповідачем прийнято наказ від 06 серпня 2018 року № 2034, яким за особисту недисциплінованість, низькі моральні якості та недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, ст. 64ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 22, 38, 42 Закону України «Про запобігання корупції», ст. ст. 2, 9, ч. 1 ст. 28, ст. 40 КПК України, ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 1 розділу ІІ, п. 3 розділу VI Інструкції з організації діяльності органів досудового розслідування Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 06.07.2017р. № 570, п. 5 ч. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179, щодо заборони використовувати свої службові повноваження або своє становище та повязані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе, порушення вимог чинного законодавства України, за скоєння вчинку, що ганьбить звання слідчого, підриває авторитет та довіру громадян до Національної поліції України і є несумісним з подальшим проходженням служби в лавах Національної поліції України, позивача звільнено зі служби в поліції.

На підставі наказу від 06 серпня 2018 року № 2034 був прийнятий наказ по особовому складу від 06 серпня 2018 року № 325 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України про «Національну поліцію».

Загальні засади діяльності, а також статус поліцейських, підстави дисциплінарної відповідальності встановлено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580- ІІІV (далі Закон № 580- ІІІV), у п.6 ч.1 ст.77 якого визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно ч. 2 ст.19 цього Закону підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 № 3460-IV (далі Статут).

Відповідно до частини 1 статті 1 Статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Статуту).

За приписами ст. 7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики;у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб.

Принципи етики для працівників Національної поліції визначені Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179. При цьому, вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов'язків працівників органів внутрішніх справ.

Згідно зі статтею 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки».

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що вищезазначені обставини, встановлені відповідачем під час службового розслідування у відношенні позивача, суперечать морально-етичним принципам, встановленим співробітникам Національної поліції.

Крім того, вчинення подібних дій призводить до встановлення негативної суспільної думки населення щодо органів Національної поліції, які у відповідності до своїх службових обов'язків повинні неупереджено дотримуватись законодавства України.

Недодержання працівником поліції наведених вище норм є безумовною підставою вважати його таким, що вчинив дисциплінарний проступок.

За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом.

Види дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, визначені статтею 12 Дисциплінарного статуту, серед яких є і звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 цього ж Статуту визначений порядок накладення таких дисциплінарних стягнень, за приписами якої з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ затверджена наказом МВС України від 12.03.2013р. № 230, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 р. за № 541/23073 (надалі Інструкція №230), згідно до п.2.1 якої підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

У п.6.2.2 Інструкції №230 встановлено, що у разі відмови особи надати пояснення на підставі статті 63 Конституції України цей факт документується за допомогою проставляння нею підпису на бланку пояснення, без складання акту.

Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування;

За приписами наведеної норми після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи , стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства;

Згідно п.п. 6.3.5 п.6.3 Інструкції №230 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, за письмовим рапортом має право ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Як вбачається з матеріалів службового розслідування, позивач, користуючись своїми процесуальними правами, передбаченими ст.63 Конституції України, від дачі будь-яких пояснень відмовився, про що надав відповідні пояснення від 01.08.2018р.( арк. справи 72).

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з відповідним бажанням щодо ознайомлення з висновком службового розслідування до прийняття відповідачем рішення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Заява від 13 серпня 2018 року , на яку посилається позивач, була подана вже після прийняття відповідачем спірних наказів про звільнення, а тому колегією суддів не прийнято в якості доказу на порушення відповідачем вимог п.6.2.2 Інструкції №230 під час прийняття спірних наказів.

Відповідно до п. 5.4 Інструкції №230 саме начальник визначає вид дисциплінарного стягнення, а тому виходячи від тяжкості вчиненого позивачем проступку, обставин, за яких його скоєно, керівником відповідача було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції.

Дисциплінарним статутом не передбачено застосування дисциплінарних стягнень в порядку послідовності, тому визначення виду стягнення вирішується начальником згідно з його повноваженнями, з урахуванням висновків службового розслідування та за наявності підстав для його накладення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поліцейські відповідно до Дисциплінарного статуту несуть підвищену дисциплінарну відповідальність у порівнянні з пересічними громадянами, а тому за порушення дисципліни до них вживаються більш суворі заходи дисциплінарного впливу.

Колегія суддів зазначає, що наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи дисциплінарного стягнення у разі встановлення службовою перевіркою дій, що підривають довіру та авторитет поліції в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби.

Посилання позивача на відсутність щодо нього обвинувального вироку, яким може бути підтверджено факт вчинення ним кримінального правопорушення, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки звільнення особи зі служби за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», законодавець не пов'язує із набранням законної сили вироком суду по кримінальній справі.

Колегія суддів звертає увагу, що набране законної сили судове рішення про притягнення особи до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, є окремою підставою для звільнення особи зі служби. В даному випадку, позивача звільнено за порушення службової дисципліни, а тому посилання позивача на порушення судом першої інстанції вимог ст. 62 Конституції України, колегія суддів вважає безпідставними.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції прийняте відповідачем у спосіб, на підставі та в межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року по справі №0540/7642/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року по справі №0540/7642/18-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 23 січня 2019 року.

Повне судове рішення складено 24 січня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 23 січня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Сіваченко

О.О. Шишов