Справа № 826/9016/16
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9016/16 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М., Костенко Д. А., Шрамко Ю. Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Беспалова О. О.

суддів: Сорочка Є. О., Парінова А. Б.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача та третьої особи Бортник З. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Департаменту податкових та митних експертиз ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення не зазначений, дата складання повного тексту не зазначена) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Департаменту податкових та митних експертиз ДФС, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна фіскальна служба України про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту податкових та митних експертиз ДФС про визнання протиправним та скасування наказу Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС № 175-К від 26.05.2016 року «Про звільнення ОСОБА_7.»; поновлення з 26.05.2016 року на посаді головного державного інспектора сектору по роботі з персоналом в Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у розумінні ст 42 КЗпП України першочергово переважне право у залишенні на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Натомість, з кандидатур працівників, яким КЗпП України гарантує залишення на роботі, позивач мала найнижчу продуктивність праці та кваліфікацію, оскільки лише у її роботі згідно наказу ДФС № 61 від 22.01.2016 р. за результатами перевірки було виявлено недоліки, зокрема ненадання об'єктивної інформації про працівників на виконання Закону України «Про очищення влади», що призвело до продовження трудових правовідносин такими працівниками всупереч вимог вказаного закону.

Вказані результати перевірки апелянт вважає самостійною та достатньою підставою вважати, що позивач не має переважного права для залишення на роботі взагалі.

До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, зареєстрований 11.01.2019 р. за вх. № 841, у якому позивач зазначає, що всі доводи апелянта спростовуються висновком суду першої інстанції про те, що позивача до дисциплінарної відповідальності притягнуто не було, що виключає настання будь-яких несприятливих правових наслідків для позивача.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення суду - скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 з 14.09.2015 року перебувала на посаді головного державного інспектора відділу персоналу в Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС.

Наказом Державної фіскальної служби України від 11.12.2015 року № 978 затверджено нову штатну чисельність територіальних органів ДФС, в тому числі, Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС.

Наказом Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС від 25.01.2016 року за № 13 введено в дію організаційну структуру Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС та затверджено штатний розпис на 2016 рік, що призвело до скорочення чисельності штату (з 6 осіб до 4).

Позивача, 09.02.2016 року попереджено про наступне вивільнення із займаної посади за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України з 11.04.2016 року у зв'язку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників Державної фіскальної служби. Повідомлено, що у Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС відсутні вакантні посади, що передбачають виконання роботи за професією чи спеціальністю, що відповідала б кваліфікації позивача.

Наказом начальника Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС від 26.05.2016 року № 175-к ОСОБА_7 звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі зміною організаційної структури та скорочення штатної чисельності Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС.

Оскільки позиція позивача обґрунтовується наявністю у неї переважного права на залишення на роботі, колегія суддів зазначає, що предметом у даній справі є встановлення наявності у позивача такого права станом на момент попередження про звільнення та у подальшому.

З огляду на те, що обставини справи в інших частинах сторонами у справі не заперечуються, колегія суддів вважає, що такі обставини не підлягають доказуванню в розумінні ч. 1 ст. 78 КАС України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Статтею 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Обґрунтовуючи вказаною нормою наявність порушених прав позивача, суд першої інстанції вдався до аналізу кількості дітей та стажу роботи кожного з працівників, що претендували на посади в новому штаті.

В той же час, суд першої інстанції помилково не перевірив наявність імперативної підстави для такого порівняння, що має обов'язково існувати для можливості подальшого вибору роботодавцем одного працівника серед певної кількості рівноцінних, - рівні умови продуктивності праці і кваліфікації.

Натомість, як свідчать матеріали справи та вказана обставина не спростовується жодною зі сторін, позивачу наказом від 28.01.2016 р. № 17 скасовано надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (а. с. 87 - 88 Т. 2).

Наказ прийнято на підставі п. 3.9 Положення про встановлення надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи працівникам Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС», затвердженого наказом Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС від 14.01.2016 р. № 3 (а. с. 97 Т. 2).

Згідно вказаного пункту підставою для перегляду працівнику надбавки у бік зменшення або її повного скасування може бути погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни.

Матеріали справи не свідчать, що позивач оскаржувала наказ від 28.01.2016 р. № 17 та наказ від 22.01.2016 р. № 61, що слугував підставою для його прийняття. Натомість, вказаними наказами встановлено факт погіршення якості роботи позивача у вигляді недотримання ряду положень чинного законодавства, зокрема, вимог Закону України «Про очищення влади», при виконанні обов'язків.

При цьому, оскільки матеріалами справи підтверджується відсутність перебування позивача у рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації з особами, яким були запропоновані спірні посади та в роботі яких не були виявлені недоліки під час перебування на попередніх посадах, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції застосував положення ст. 42 КЗпП України до спірних правовідносин передчасно.

Колегія суддів зауважує, що на стадії перевірки рівності умов продуктивності праці і кваліфікації, факт переваги інших працівників над позивачем є встановленим та очевидним.

Зважаючи на те, що встановлення роботодавцем під час перевірки порушень позивачем законодавства самим позивачем не заперечується та не є предметом спору у даній справі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом приймаються в якості належних.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права , а тому наявні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 139 КАС України розподілу підлягають судові витрати.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача залишаються без задоволення у повному обсязі, а стягнення судового збору на користь суб'єкта владних повноважень КАС україни не передбачено, питання про стягнення судових витрат вирішення не потребує.

Керуючись ст. ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту податкових та митних експертиз ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 до Департаменту податкових та митних експертиз ДФС, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна фіскальна служба України про поновлення на роботі задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя Є. О. Сорочко
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 24.01.2019 року)