Справа № 263/16093/17
Суддя: Шатілова Л. Г.
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/20/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області, у складі: головуючої судді Шатілової Л.Г., при секретарі Дзигім К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя адміністративну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, третя особа: Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, третя особа: Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначено, що з 15.09.2010 року вона здобула право на пенсію за віком. До листопада 2014 року вона перебувала на обліку в УПФУ в Ленінському районі м. Донецька. З жовтня 2014 року вона, будучи внутрішньо переміщеною особою, була поставлена на облік в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя. З квітня 2017 року пенсійні виплати їй було припинено. Звернувши до відповідача з запитом, з метою зясувати причину припинення виплати пенсії, їй листом № 21847/02 від 10.10.2017 року було повідомлено, що виплату пенсії припинено, відповідно до пп. 5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх проживання, затвердженого постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року. Такі дії відповідача порушують її права та законні інтереси на отримання пенсії, у звязку з чим вона була змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення про припинення виплати пенсії; зобовязати відповідача виплатити їй пенсію за період з квітня 2017 року по дату винесення рішення суду та в подальшому нарахувати та виплачувати пенсію.

Ухвалою суду від 07.12.2017 року позовні вимоги за період з квітня 2017 року по 05.06.2017 року було залишено без розгляду, на підставі ст. 99 КАС України (в редакції від 03.08.2017 року).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.04.2018 року позов ОСОБА_1 було задоволено; визнано противоправними дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області щодо припинення їй виплати пенсії за віком з 06.06.2017 року; зобовязано ОСОБА_3 обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області в Донецькій області поновити їй виплату пенсії за віком з 06.06.2017 року.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.07.2018 року замінено відповідача ОСОБА_3 обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.07.2018 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.12.2017 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.08.2018 року було відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа: Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії за період з 01.04.2017 року по 05.06.2017 року, та визначено справу розглянути за правилами загального позовного провадження.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Представник відповідача у судові засідання не зявився, надав до суду письмові відзив на позов, заперечення та додаткові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_4 надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 15.09.2010 року позивачка ОСОБА_1 здобула право на пенсію за віком.

З 01.11.2014 року електронна пенсійна справа ОСОБА_1, як внутрішньо переміщеної особи, була взята на облік в Управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя.

З квітня 2017 року здійснення пенсійних виплат позивачці було припинено.

ОСОБА_2 обєднаного управління ПФУ м. Маріуполя Донецької області № 21847/02 від 10.10.2017 року позивачку було повідомлено, що виплату їй пенсії припинено, відповідно до пп. 5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх проживання, затвердженого постановою КМУ № 365 від 08.06.2016 року /а.с. 6/.

На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05.04.2018 року ОСОБА_1 було поновлено виплату пенсії з 06.06.2017 року.

З наданого представником відповідача витягу з ІКІС ПФУ: підсистеми призначення та виплати пенсії від 04.12.2018 року вбачається, що до теперішнього часу ОСОБА_1 не було нараховано та виплачено пенсію за віком за період з 01.04.2017 року по 05.06.2017 року.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з абзацом 4 п. 1.5 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 р. (далі за текстом Порядок № 22-1) заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Таким чином, невиплата позивачці пенсії за спірний період, не відповідає положенням ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно зі статтею 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. 1-6 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про порушення права позивачки на отримання пенсії за віком, з метою захисту та відновлення прав та законних інтересів останньої, суд вважає необхідним визнати противоправними дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 01.04.2017 року по 05.06.2017 року та зобовязати відповідача виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 01.04.2017 року по 05.06.2017 року, задовольнивши позов.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 46 Конституції України, ст.ст. 2, 9, 12, 73-77, 139, 241-246, 255-256, 371, 382 КАС України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, третя особа: Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати противоправними дії Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (, місце знаходження: вул. Зелінського, 27а м. Маріуполь Донецька область, 87548) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) пенсії за віком за період з 01.04.2017 року по 05.06.2017 року.

Зобовязати Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсію за віком за період з 01.04.2017 року по 05.06.2017 року.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.Г. Шатілова