Справа № 520/9803/18
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 січня 2019 р. № 520/9803/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Зінченко А.В.

при секретарі- Алавердян Е.А.

за участі представників сторін:

позивача - Крашеніннікова В.В.

відповідача - Лютянського М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління поліції охорони в Харківській області (вул. Полтавський шлях, буд. 20,м. Харків,61052, ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Управління поліції охорони в Харківській області, звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 25.10.2018 року № 1 на суму 578620,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 19.09.2018 р. № 6954 у період з 20.09.2016 р. по 26.09.2018р. Відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання Позивачем вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Магнолит» за квітень-грудень 2016 року та відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності.

За результатами перевірки було складено Акт від 03.10.2018 № 4118-20-40-14-11-11/40108955 , яким зафіксовано порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п.201.10 ст. 201 ПК України щодо завищення податкового кредиту на загальну суму ПДВ у розмірі 473046,00 грн. по правовідносинах Позивача з ТОВ "Магнолит" у квітні-грудні 2016 року, що призвело до заниження суми ПДВ.

Підставою для вищевказаних висновків послугували висновки Відповідача про "нереальність" господарських правовідносин між Позивачем та ТОВ "Магнолит" з огляду на те, що: у ТОВ "Магнолит" (та інших суб'єктів, з якими у останнього існували господарські правовідносини) були відсутні основні виробничі фонди, транспортні засоби, складські приміщення, трудові ресурси та ін. для здійснення господарської діяльності з отримання ТМЦ, з подальшою реалізацією їх Позивачу та неможливості надання Позивачу послуг з технічного обслуговування автомобілів з цих причин; у Позивача відсутні товарно-транспортні накладні по всіх господарських операціях з придбання у ТОВ "Магнолит" ТМЦ; у ТОВ "Магнолит" відсутнє право власності на автомобілі марки.ВАЗ-2121 (8 шт. різних модифікацій), які були предметом оренди по відповідному договору оренди транспортних засобів.

На підставі зазначеного Акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 25.10.2018 № 1 про наявність у Позивача порушень п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п.201.10 ст. 201 ПК України за платежем з ПДВ, яким Позивачу було нараховано до сплати ПДВ у сумі 462896,00 грн. та штраф з ПДВ в сумі 115724,00 грн. (разом - 578620,00 грн.).

Судом встановлено, що позивач є територіальним підрозділом Національної поліції України, зареєстрований в ЄДРПОУ як орган державної влади і має статус окремої юридичної особи (код 40108955).

Основним і єдиним напрямком діяльності Позивача є надання послуг у сфері охорони власності та громадян на підставі укладених договорів про надання охоронних послуг. Будь-якого бюджетного фінансування діяльності Позивача чинним законодавством не передбачено (крім бюджетного фінансування виплат одноразової грошової допомоги поліцейським у випадку їх смерті або отримання ними інвалідності згідно з нормами статей 97-101 Закону України "Про Національну поліцію"), Позивач утримується виключно за рахунок коштів, які надходять по договорам за надані ним охоронні послуги та по іншим господарським договорам (оренда та ін.) і є платником податків (у т.ч. ПДВ) на загальних підставах (будь-яких пільг з оподаткування не має).

З метою можливості здійснення своїх правоохоронних функцій у 2016 році на балансі Позивача перебувало закріплене за ним на праві оперативного управління державне рухоме майно - службові легкові спеціальні автомобілі у кількості 123 штук різних марок , згідно наданого до матеріалів справи переліку, які цілодобово використовувалися Позивачем для здійснення патрулювання у групах затримання та нарядах з охорони об'єктів у м. Харкові, Харківській області, а також на різних об'єктах ДК "Укргазвидобування", ДП "Укртрансгаз" у Луганській, Донецькій, Полтавській, Дніпропетровській областях. Строк безперервної експлуатації Позивачем 90% з цих автомобілів перевищує п'ять років, а у 50% - десять років.

Згідно договора від 04.05.2016р. № 255 Позивачем у ТОВ "Магнолит" на умовах оренди у період з квітня по грудень 2016 року були отримані в користування 8 шт. автомобілів підвищеної прохідності марки ВАЗ-2121 різних модифікацій.

Забезпечення цілодобової працездатності такої кількості службових автомобілів Позивача протягом квітня-грудня 2016 року (дев'ять місяців підряд) без проведення їх технічного обслуговування і ремонту на станціях технічного обслуговування, без закупівлі окремих запасних частин для здійснення незначних ремонтних робіт автотранспорту персоналом Позивача було неможливим.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що згідно з вимогами Закону України "Про здійснення держаних закупівель" у період з грудня 2015 року по квітень 2016 року Позивачем було проведено три процедури відкритих торгів на закупівлю послуг з технічного обслуговування автомобілів (код по ДК 016-2010 - 45.20.1), по підсумках яких між Позивачем та ТОВ "Магнолит" було укладено договори від 16.02.2016 № 77, від 1.04.216 № 231, від 18.04.2016 № 238 та одна процедура відкритих торгів на закупівлю запасних частин до автомобілів (код по ДК 016-2010 - 29.32.3), по підсумках якого між Позивачем та ТОВ "Магнолит" було укладено договір від 25.02.2016 № 94 , що підтверджено доданими до матеріалів справи копіями договорів та інформація з веб-сайту Уповноваженого органу по всіх закупівлях).

По всім вказаним вище договорам у період з квітня по грудень 2018 року Позивачем зі свого банківського рахунку на банківський рахунок ТОВ "Магнолит" в безготівковому порядку було проведено оплату наданих послуг технічного обслуговування і ремонту та оплату придбаних ТМЦ на загальну суму 2777376,00 грн., з яких ПДВ в сумі 462896,00 грн. (загальна кількість платежів - 485), що підтверджується наданими до справи рахунками на оплату, видатковими накладними на придбаний товар, актами виконаних робіт за надані послуги, довідками, специфікаціями, протоколами узгодження договірних цін, звітами про виконання договорів, звітами про рух грошових коштів, реєстрами, податковими накладними, оборотно-сальдовими відомостями, відомостями по дуальним рахункам, деклараціями з податку на прибуток та податку на додану вартість та інші.

Судом встановлено, що будь-яких закупівель автозапчастин для автомобілів, послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобілів у період з квітня по грудень 2016 року Позивач у будь-яких інших осіб (крім ТОВ"Магнолит") не проводив, оскільки такі дії, на думку суду, суперечили б законодавству з державних закупівель.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що копії всіх документів, на які є посилання вище надані до ГУ ДФС у Харківській області та при проведенні перевірки вони були враховані.

Також суд вказує, що згідно із частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Суд вказує, що порядок формування податкового кредиту визначено ст. 198 ПК України. Пунктом 198.1. ст. 198 ПК України встановлено, що право платника на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів.

Датою виникнення такого права на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2. ст. 198 ПК України).

До податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6. ст. 198 ПК України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг, які відображені в податкових накладних, із метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Визнаючи договори Позивача з контрагентами нікчемними, Відповідач в Акті перевірки керується ст. 228 ЦК України, відповідно до положень якої правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб. Відповідні обставини повинні бути відображені в мотивувальній частині судового рішення про визнання недійсним правочину як такого, що вчинений юридичними особами із завідомо суперечною інтересам держави та суспільства метою.

Аналогічна позиція міститься в постановах Верховного Суд по справі №К/9901/1424/18 від 20.03.2018 та по справі №К/9901/1514/18 від 13.03.2018, де вказано, що жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях. Відтак, встановлення актом перевірки нікчемності правочину знаходиться за межами компетенції податкового органу, не належить до функції контролю дотримання платниками податків податкового законодавства.

Верховний Суд вважає за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право та повинні звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не класти власний висновок в основу податкового правопорушення та визначати на цій підставі грошове зобов'язання.

ГУ ДФС у Харківській області не надано жодних доказів на підтвердження нікчемності укладених позивачем правочинів.

Усі правовідносини Позивача з ТОВ "Магнолит" носять реальний характер, що підтверджено наявними у справі документами (доказами), складеними ТОВ "Магнолит" і зареєстрованими ним у ЄРПН податковими накладними з ПДВ (у загальній кількості 498 штук, у тому числі 26 розрахунками коригуваннями) по всім без винятку платежам Позивача.

Обов'язків замовника товарів/послуг при укладанні договорів перевіряти наявність у виконавця основних фондів, трудових ресурсів та ін., а також в залежності від встановлених обставин та наданих документів регулювати свої зобов'язання зі сплати ПДВ, діючим законодавством України не передбачено.

Також судом встановлено, що ТОВ "Магнолит" зареєстроване в ЄДРПОУ (код 344703992), у відповідному податковому органі (ІПН 82) та в реєстрі платників ПДВ (витяг № 389) і є окремою юридичною особою, яка самостійно відповідає перед Державою за дотримання собою вимог податкового та іншого законодавства.

Будь-які правові підстави для втручання у господарську діяльність інших суб'єктів і здійснення контролю за нею у Позивача відсутні і такі дії прямо заборонені відповідними нормами Конституції України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства України.

Крім цього, висновки у Акті стосовно нереальності господарських операцій між ТОВ Магнолит" та ТОВ "НЬЮ ФІНАНС-2016", ТОВ "Делівері Групп", ТОВ "Бест-Тренд", ТОВ "ЕКТО-ПЛЮС", ТОВ "ЮНІКОМ ГРУПП" (за відсутності у останніх основних виробничих фондів, транспортних засобів, складських приміщень, недостатності трудових ресурсів та ін.) та неможливістю ТОВ "Магнолит" отримати від цих суб'єктів певні ТМЦ, ніяким чином, на думку суду, не стосуються прав та обов'язків Управління по укладеним з ТОВ "Магнолит" договорам.

Також суд вказує, згідно вимог пункту 3 статті 5 та пункту 1 статті 7 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства. Відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Таких правових наслідків як недійсність та/або нікчемність господарської угоди на поставку товару у випадку відсутності у вантажоодержувача ТТН діюче законодавство України не містить.

Згідно затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997року№ 363 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, ТТН - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Таким чином, ТТН має обов'язковий характер для належного оформлення послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом і не є єдиним необхідним документом для визначення реальності, товарності господарської операції, оскільки таких вимог ні ПКУ, ні жодний інший закон України не містять.

Крім цього, ТТН не є документом ні бухгалтерського, ні податкового обліку і перевірка наявності ТТН у платника податку та накладення на нього штрафу за її відсутність не належить до компетенції органів ДФС України, оскільки такі дії згідно з нормами статті 234-1 КУпАП вправі вчиняти лише працівники органів державного фінансового контролю.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 19.02.2013 по справі № К/9991/64514/11 і опублікована в ВІАГ "Податки та бухгалтерський облік" № 53 (1655) від 04.07.2013) з вказаних вище питань зазначив, відсутність та/або дефективність документів на транспортне перевезення товару (що придбається згідно з договором) не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій". Згідно п.11.1,11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є ТТН та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Разом з тим Правила не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи обумовлені вказаними Правилами (ТТН та дорожній лист), не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу ТМЦ.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.06.2012 по справі № К/9991/16335/12 (опублікована в ВІАГ "Податки та бухгалтерський облік" № 53 (1655) від 04.07.2013) з вказаних вище питань також визначено, що за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товару та його використання у власній господарській діяльності, ненадання такого документа як товарно-транспортна накладна не може бути єдиною беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей, оскільки, відповідною транспортною документацією обов'язково має бути підтверджено здійснення послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Таким чином, відсутність у покупця ТТН (або наявність неналежно оформленої ТТН) не може бути підставою для позбавлення цього суб'єкта господарювання згідно з законодавством права на податковий кредит і формування витрат.

Суд вказує, що аналогічні висновки із зазначенням того, що ТТН не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання чи продажу ТМЦ, містяться в рішеннях Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 816/166/15-а, від 27.03.2018 по справі № 2а-8766/12/1370, від 17.04.2018 по справі № 816/1587/17, від 04.09.2018 по справі № 818/1249/17.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 25.10.2018 року № 1 на суму 578620,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь Управління поліції охорони в Харківській області (вул. Полтавський шлях, буд. 20,м. Харків,61052, ) сплачений судовий збір в сумі 8679 (вісім тисяч шістсот сімдесят дев'ять) грн. 30 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення у повному обсязі складено 23 січня 2019 року.

Суддя Зінченко А.В.