Справа № 560/261/19
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/261/19
УХВАЛА

іменем України

25 січня 2019 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Петричкович А.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області в особі державного реєстратора ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом від 24.01.2019, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_2 реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, індексний номер: 20447933 від 01.04.2015 року на житловий будинок, за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Красовського маршала, будинок 5/2, загальною площею - 152,9 кв.м., житловою площею - 98,8 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона є власником нежилого приміщення, загальною площею 152,9 кв.м., що знаходиться в місті Хмельницькому, по вул. М.Красовського, 5/1. У 2015 році Управління житлово-комунального господарства звернулось із заявою до Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а саме - житлового будинку по вул. Красовського 5/2.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2016 року у справі №686/21286/16-ц заяву Управління житлово-комунального господарства про передачу безхазяйного майна в комунальну власність - задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року у справі №686/21286/16-ц рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.12.2016 року скасовано, а заява Управління житлово-комунального господарства про передачу безхазяйного майна в комунальну власність залишена без розгляду. У вказаному рішенні вказано, зокрема, що: 1) представник заявника і представник ОСОБА_1 не заперечували, що нежитлове приміщення по вул. Маршала Красовського, 5/2, яке Управління житлово-кромунального господарства просило передати у комунальну власність, як безхазяйне, та нежитлове приміщення по вул. Маршала Красовського, 5/1 у м. Хмельницькому, власником якого є ОСОБА_1, є одним і тим же майном; 2) між Управлінням житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради та ОСОБА_1 виник спір про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження.

В подальшому, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 грудня 2018 року у справі №686/6258/17 відмовлено в задоволенні позову Управління житлово-комунального господарства м. Хмельницький до ОСОБА_1 про передачу безхазяйного майна в комунальну власність.

Враховуючи, що дані в поданій Управлінням житлово-комунального господарства заяві не відповідають дійсності, а сама будівля не являється безхазяйною, то у реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області не має підстав для подальшого збереження запису про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, індексний номер: 20447933 від 01.04.2015 у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ознайомившись з позовною заявою, виконуючи вимоги ст. 171 КАС України, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №826/20197/13-а зроблено правовий висновок про те, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Правовідносини набуття права власності регулюються главою 24 Цивільного кодексу України, ч. 1-2 ст. 335 якого передбачає, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Таким чином, із самого визначення поняття "безхазяйна річ" слідує, що дана річ має бути такою, щодо якої право власності ніким не оспорюється.

В рішенні Хмельницького міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року по справі №686/6258/17 (яке набрало законної сили 09.01.2019 та предметом якого були вимоги Управління житлово-комунального господарства м. Хмельницький до ОСОБА_1 про передачу безхазяйного майна, а саме житлового будинку за адресою: м. Хмельницький, вул. Красовського, 5/2, в комунальну власність), зазначено, що вирішити питання щодо місцезнаходження точної адреси спірної будівлі не являється за можливе внаслідок суперечливих даних та наявної плутанини, пов'язаної із адресами будівель та приміщень, що розташовані по вул. Красовського, 5, 5/1, 5/2.

Суд зазначає, що у справі, що розглядається, позивачем не оскаржується рішення відповідача як суб'єкта владних повноважень при виконанні ним функцій, передбачених законодавством у сфері державної реєстрації, а фактично ставиться перед адміністративним судом питання щодо права власності на вищенаведене майно та усунення перешкод у його вільному володінні. Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №820/6010/17.

Скасування оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень обов'язково буде впливати на майнові інтереси Управління житлово-комунального господарства м. Хмельницький, а питання щодо безхазяйності або його належності на праві власності позивачу обов'язково постане перед судом. Таким чином, спірні правовідносини фактично пов'язані із захистом права власності щодо спірного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 15 травня 2018 року по справі №809/739/17 зроблено правовий висновок, згідно якого, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів. Таким чином, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Тобто рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним можуть розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовна вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права користування земельною ділянкою), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Частиною 5 ст. 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, спір у цій справі пов'язаний із захистом приватного інтересу позивача. Тобто, спір стосується приватноправових відносин, адже майно згідно оскаржуваного рішення взято на облік за заявою Управління житлово-комунального господарства м. Хмельницький, згідно вимог статті 335 ЦК України, а позов спрямований на виключення такого запису.

Звернення ж до адміністративного суду має на меті захист прав особи від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, та, водночас, не може використовуватися як засіб позбавлення іншої особи належних їй прав без пред'явлення позову саме до такої особи. У даному випадку той факт, що відповідачем є суб'єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Крім цього, потрібно враховувати наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24-25 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та вищевказаних висновків Верховного Суду, суд вважає, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду, з урахуванням суб'єктного складу, місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства. Також потрібно враховувати, що згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області в особі державного реєстратора ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) гривень, який сплачений відповідно до квитанції № 0.0..1 від 24.01.2019.

Копію ухвали разом з позовною заявою та додатками до неї направити позивачу.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даного спору віднесений до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повне судове рішення складене 25 січня 2019 року

Головуючий суддяОСОБА_4