Справа № 522/14707/18
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.;

при секретарі - Любімовій О.Є.

за участю:

представника позивача - Шандиби І.В. (за довіреністю),

представника третьої особи - ОСОБА_2 (згідно ордеру та договору),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених ст.287 КАС України та ст.ст.268, 269,271,272 КАС України адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2018 року до Приморського районного суду м.Одеси надійшла адміністративна справа №522/14707/18 за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП №56504633 від 02.08.2018 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. та постанову від 02.08.2018 року ВП №56504633 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Головне управління вважає постанови від 02.08.2018 ВП №56504633 про накладення штрафу та про стягнення виконавчого збору неправомірними, враховуючи наступне.

По-перше, як вказує позивач, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2017 року, яка отримана Головним управлінням 29.11.2017 року по справі № 522/15527/17 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління про визнання протиправними дій щодо перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити певні дії позов задоволено, зобов'язано Головне управління провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 1 січня 2016 року відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших ваб» та здійснити одноразово виплату не отриманої суми пенсії без обмеження будь-яким строком.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 року апеляційну скаргу Головного управління залишено без задоволення, а постанову від 20.11.2017 року - без змін, та зазначене рішення отримано Головним управлінням 03.05.2018 року.

06.06.2018 року до Головного управління надійшла постанова відділу примусового виконання рішень ВП №56504633 від 01.06.2018 року про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується штампом вхідної документації на супровідному листі. У відповідь на даний лист Головним управлінням 15.06.2018 року до відділу примусового виконання рішень направлено листа № 9561/03 про виконання рішення, в якому зазначено про те, що відповідний перерахунок пенсії Головним управлінням ОСОБА_3 з 01.01.2016 вже було проведено 21.03.2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" на підставі наданої ліквідаційною комісією ГУМВС України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.01.2016 року, обчисленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції".

Позивач зазначає, що пенсія в перерахованому згідно з рішенням суду розмірі виплачується з 01.04.2018 року, а доплата за період з 01.01.2018 року по 31.03.2018 року в сумі 3218,10 грн. одноразово зарахована на його рахунок 22.03.2018 року, та вказує, що залишок боргу за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року в сумі 25744,80 грн. буде виплачено після виділення коштів на фінансування з державного бюджету в такому порядку: з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 року; з 1 січня 2020 р. - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 1 січня 2016 р. по 31 грудня 2017 р. та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Отже, як стверджує позивач, донараховану суму пенсії за період з січня 2016 року по грудень 2017 року буде виплачено в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", після виділення коштів на їх фінансування з Державного бюджету України.

Нормативно обґрунтовуючи власні доводи положеннями ст.ст.113, 117 Конституції України, ст.23, п.20 ч.1 ст.116 Бюджетного кодексу України, ст.72 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.8, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», п.3 постанови КМУ №103, ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», позивач зазначає, що Пенсійний фонд України вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виплати перерахованих сум пенсії.

Враховуючи все вищезазначене, Головне управління наполягає на тому, що рішення суду виконані ще до відкриття виконавчого провадження, про що позивач повідомив відділ примусового виконання рішень листом від 15.06.2018 року з наданням підтверджуючих документів. Таким чином, як стверджує позивач, Головним управлінням виконано всі вимоги виконавчого листа №522/15527/17 від 22.05.2018 року, а відтак, керуючись положенням п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження № 56504633 підлягало закінченню у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Однак, будучи проінформованим про стан виконання рішення суду Головним управлінням, державним виконавцем 13.07.2018 року прийнято першу постанову про накладання штрафу у розмірі 5100 грн., яка оскаржується головним управлінням в окремому позовному провадженні, а в подальшому, 02.08.2018 державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу розмірі 10200 грн., яка і оскаржується головним управлінням.

По-друге, щодо необґрунтованості винесення постанови від 02.08.2018 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн., позивач, нормативно обґрунтовуючи власні доводи положеннями ч.3, ч.9 ст.27, ст.42, ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», зазначає, що державним виконавцем не вчинялось жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, оскільки рішення суду по справі №522/15527/17 виконано Головним управлінням самостійно ще до відкриття виконавчого провадження, про що відділ примусового виконання рішень повідомлено листом від 15.06.2018 року. Отже, на думку позивача, прийняття постанови про стягнення виконавчого збору є безпідставним.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП №56504633 від 02.08.2018 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. та постанову від 02.08.2018 року ВП №56504633 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн.

Згідно ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 24.09.2018 року (суддя Єршова Л.С.) відкрито провадження в адміністративній справі №522/14707/08 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29 листопада 2018 року (суддя Єршова Л.С.) по справі №522/14707/18 матеріали адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов передано за предметною підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

11 січня 2019 року за вх. №169/19 вказана адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд головуючому судді Соколенко О.М.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року судом:

- прийнято до розгляду адміністративну справу №522/14707/18 за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов;

- вирішено розпочати розгляд адміністративної справи спочатку;

- залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3;

- вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з урахуванням особливостей, визначених ст.287 КАС України та ст.ст.268, 269,271,272 КАС України;

- призначено судове засідання на 23 січня 2019 року о 10:00 год.;

- встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву;

- витребувано з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №56504633.

Копію ухвали суду від 15.01.2019 року направлено сторонам у справі засобами електронної пошти 15.01.2019 року, та отримано нарочно представником третьої особи 16.01.2019 року.

17 січня 2019 року за вх. №1867/19 через канцелярію суду від представника третьої особи надійшли пояснення, в яких зазначено, що позивачем не виконано рішення суду та вимоги постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження у ВП №56504633.

Як вказано у письмових поясненнях третьої особи, посилання пенсійного органу (боржника) на ту обставину, що поважністю невиконання постанови Приморського районного суду міста Одеси від 20.11.2017 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 року по справі №522/15527/17 стало відсутність бюджетних асигнувань, що ускладнює виконання рішення до певного часу (надходження відповідних коштів), не є обґрунтованими та законними, оскільки вказані обставини могли бути предметом розгляду заяви (в т.ч. боржника) в порядку статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України. Проте, як вказує третя особа, позивачем не надається доказів щодо відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення - постанови Приморського районного суду міста Одеси від 20.11.2017 року по справі №522/15527/17.

Крім того, як вказано у поясненнях, позивачем не надано жодного доказу щодо відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів на рахунках позивача. Також, як зазначає третя особа у поясненнях, до вступу в силу постанови Кабінету міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» позивач самостійно виплачував відповідні суми грошових коштів за аналогічними судовими рішеннями у повному обсязі.

Як вказує третя особа, пенсійний орган, оскаржуючи постанову державного виконавця, зазначив, що доплату до пенсії стягувач отримає на умовах та в порядку, визначеному Постановою №103.

З посиланням на положення пункту 1 постанови Кабінету міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», ОСОБА_3 зазначає, що вказана Постанова регулює та встановлює обов'язок здійснення відповідного перерахунку, та як наслідок порядок його виплати. У межах даної справи орган пенсійного фонду здійснив перерахунок та зобов'язаний здійснити виплату за вказаним перерахунком у повному обсязі, оскільки це визначено судовим рішенням. Тобто, зобов'язання виплати суми перерахунку у повному обсязі здійснюється УПФУ не у добровільному порядку за приписами Постанови №103, а у примусовому порядку на виконання судового рішення.

За викладених обставин, як стверджує третя особа, застосування приписів постанови №103 є безпідставним та суперечить вимогам спеціального Закону України «Про виконавче провадження», який регулює порядок примусового виконання судового рішення. Крім того, як вказує ОСОБА_3, статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, яким позивач (боржник) не скористався. Таким чином, як стверджує третя особа, накладаючи штраф постановою від 02.08.2018 року на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Зважаючи на вищевикладене та посилаючи на положення ст.1, ст.63, ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», правову позицію, викладену у постанові Верховного суду від 06.12.2018 року по справі №811/1249/18, від 16.12.2018 року у справі №811/1532/18, третя особа просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

21 січня 2019 року за вх. №ЕП/456/19 засобами електронної пошти від відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області до суду надійшли матеріали виконавчого провадження ВП №56504633.

У судовому засіданні 23.01.2018 року судом, з урахуванням думки представника позивача та представника третьої особи, долучено до матеріалів справи матеріали виконавчого провадження №56504633, пояснення третьої особи, про що постановлено відповідну ухвалу на місці, яку занесено до протоколу судового засідання.

Також, судом долучено надану до суду з боку представника позивача 23.01.2019 року заяву про приєднання доказів разом із листом від 24.07.2018 року (т.1 а.с.129-132).

Окрім цього, судом долучено до матеріалів справи рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року у справі №522/13906/18, яке набрало законної сили 03.01.2019 року (т.1 а.с.133-139).

Представник відповідача у судове засідання 23.01.2019 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином.

При цьому, суд зазначає, що в ухвалі суду від 15.01.2019 року судом зазначено, що відповідно до ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Однак, ані у визначений судом строк, ані станом на 23.01.2019 року до суду з боку відповідача відзиву на позовну заяву не надходило.

Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Зважаючи на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання, суд розглядав справу за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 23.01.2019 року представник позивача підтримала позовні вимоги та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, у наданих під час розгляду справи поясненнях у вступному слові та зважаючи на подані до суду докази.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у наданих до суду письмових поясненнях, та зважаючи на подані докази до суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні вступне слово представників позивача та третьої особи, ознайомившись із заявами сторін по суті справі, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються ці заяви, та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2017р. по справі № 522/15527/17, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 року та набрала законної сили 19.04.2018 року (т.1 а.с.10-22), судом:

- задоволено позов ОСОБА_3;

- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) з 1 січня 2016 року відповідно до ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»;

- зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) з 1 січня 2016 року відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та здійснити одноразово виплату не отриманої суми пенсії без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що 31.05.2018 року ОСОБА_3 звернувся до Начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій просив, в тому числі, прийняти до виконання виконавчий лист Приморського районного суду міста Одеси від 22.05.2018 року по справі №522/15527/17 про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) з 1 січня 2016 року відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та здійснити одноразово виплату не отриманої суми пенсії без обмеження будь-яким строком та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести відповідний перерахунок пенсії (т.1 а.с.102-103).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенком С.Б. від 01.06.2018р. відкрито виконавче провадження № 56504633 з виконання виконавчого листа № 522/15527/17 від 22.05.2018 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси.

Згідно п.2 вказаної постанови боржнику - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області встановлено строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Відповідно до п.3 вказаної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн.

В матеріалах справи міститься супровідний лист від 01.06.2018 року за вих. №091-4696 про направлення Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області копії даної постанови від 01.06.2018 року про відкриття виконавчого провадження №56504633 на адреси стягувача та боржника - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (т.1 а.с.113).

Як вказує позивач у позовній заяві, вказана постанова надійшла на адресу Головного управління 06.06.2018 року, що також підтверджується вхідним штампом на супровідному листі від 01.06.2018 року за вих. №091-4696, копія якого міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.23).

Водночас, як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, листом від 15.06.2018 року №9561/03 «Про виконання рішення» Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про те, що відповідний перерахунок пенсії Головним управлінням ОСОБА_3 з 01.01.2016р. вже було проведено 21.03.2018р. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб на підставі наданої ліквідаційною комісією ГУМВС України в Одеській області довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.01.2016р., а також, повідомило про вже здійснені доплати позивачу та доплати, які буде здійснено (т.1 а.с.26).

До вказаного листа було надано копію документу про перерахунок пенсії від 21.03.2018 року та розрахунок на доплату (т.1 а.с.28-30).

Суд зазначає, що з в матеріалах виконавчого провадження, які надійшли до суду засобами електронної пошти, не міститься даного листа від 15.06.2018 року із додатками.

Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження ВП № 56504633, 11.07.2018 року ОСОБА_3 звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою, в якій, зазначаючи, що станом на 11.07.2018 року боржником рішення суду не виконано, зокрема, просив звернутись до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину посадовими особами ГУ ПФУ в Одеській області, який має ознаки складу злочину, передбаченого ст.382 Кримінального кодексу України (т.1 а.с.114-115).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенком С.Б. про накладення штрафу по ВП № 56504633 від 13.07.2018р., оскільки боржником рішення суду не виконано та не надано письмове підтвердження про повне чи часткове виконання рішення суду, а стягувачем повідомлено про невиконання боржником судового рішення, накладено штраф на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у розмірі 5100,00 грн. за невиконання у повному обсязі рішення суду та зобов'язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів і попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (т.1 а.с.6,116).

Правомірність прийняття вказаної постанови про накладення штрафу по ВП № 56504633 від 13.07.2018р. була предметом розгляду у справі №522/13906/18.

Так, судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року по справі №522/13906/18, яке набрало законної сили 03.01.2019 року, судом задоволено адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови від 13.07.2018 року ВП № 56504633 і визнано протиправною та скасовано постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13.07.2018 року ВП № 56504633 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. (т.1 а.с.133-139).

Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження ВП № 56504633, 30.07.2018 року ОСОБА_3 знову звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою, яка є ідентичною заяві від 11.07.2018 року (т.1 а.с.119-120).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенко С.Б. про накладення штрафу у ВП № 56504633 від 02.08.2018 року, оскільки боржником рішення суду у повному обсязі не виконано, про що свідчить заява стягувача, та не повідомлено державного виконавця про причини невиконання рішення суду, на підставі ст.ст.63,75 Закону України «Про виконавче провадження» за повторне невиконання у повному обсязі рішення суду, накладено на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн. (т.1 а.с.121-122).

Супровідним листом від 02.08.2018 року вих. №0916417 копію вказаної постанови направлено на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (т.1 а.с.123).

Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження ВП № 56504633, 02.08.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенком С.Б. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, якою керуючись вимогами п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/15527/17, виданого 22.05.2018 року Приморським районним судом м.Одеси.

Так, вказаною постановою встановлено, що:

« 01.06.2018 року відкрито виконавче провадження по виконання вищезазначеного виконавчого документа, постанову про відкриття виконавчого провадження направлено боржнику рекомендованим листом із повідомленням, до виконання. Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження, зазначеною у виконавчому документі.

11.07.2018 року стягувач повідомив про невиконання боржником рішення суду після відкриття виконавчого провадження.

13.07.2018 року державним виконавцем відповідно до вимог статей 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин, зазначено про необхідність виконати рішення суду протягом десяти днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

30.07.2018 року стягувачем надано заяву про повторне невиконання боржником рішення суду.

02.08.2018 року державним виконавцем відповідно до вимог статей 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.

Таким чином, рішення суду не виконується, боржник всіляко ухиляється від його виконання та не надає інформацію про причини невиконання рішення суду, як передбачено вимогами статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». Виконати рішення суду без участі боржника - не можливо.

02.08.2018 року державним виконавцем до органу досудового розслідування направлено повідомлення про вчинення злочину».

Водночас, судом встановлено, що 02.08.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенком С.Б. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у ВП № 56504633, якою керуючись статтями 3,27,40 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено стягнути з боржника - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн.

У вказаній постанові зазначено, що вона може бути оскаржена в судовому порядку.

Не погодившись з постановами старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП №56504633 від 02.08.2018 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. та від 02.08.2018 року ВП №56504633 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн., позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд зазначає, що такі правовідносини врегульовані, зокрема, але не виключно Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 2 червня 2016 року, Законом України "Про державну виконавчу службу", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі - Інструкція №512/5), в редакціях, чинних на момент винесення оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП №56504633 від 02.08.2018 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн., прийнятої в рамках виконавчого провадження №56504633, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.1 ст.63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 2 статті 63 цього Закону, тобто встановленого 10-деного строку на виконання рішення суду, повинен особисто перевірити виконання рішення боржником.

Частиною 3 статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно зі ст.75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вказаних норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для винесення постанови про накладення штрафу є невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк судового рішення немайнового характеру. Поважними можуть вважатися об'єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

В той же час, підставою для накладення штрафу у подвійному розмірі є повторне невиконання рішення боржником без поважних причин.

Як вже встановлено судом постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенко С.Б. про накладення штрафу у ВП № 56504633 від 02.08.2018 року, на підставі ст.ст.63,75 Закону України «Про виконавче провадження» за повторне невиконання у повному обсязі рішення суду, накладено на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн., оскільки боржником рішення суду у повному обсязі не виконано, про що свідчить заява стягувача, та не повідомлено державного виконавця про причини невиконання рішення суду.

В той же час, судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року по справі №522/13906/18, яке набрало законної сили 03.01.2019 року, судом задоволено адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови від 13.07.2018 року ВП № 56504633 і визнано протиправною та скасовано постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13.07.2018 року ВП № 56504633 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. (т.1 а.с.133-139).

Так, у рішенні суду від 09.11.2018 року по справі №522/13906/18, яке набрало законної сили 03.01.2019 року судом, зокрема, встановлено, що: «…позивачем здійснено перерахунок пенсії, виходячи із розміру грошового забезпечення за нормами, чинними за січень 2016 року, за прирівняною посадою поліцейського, виплата якої здійснюється у порядку встановленому п.3 постанови Кабінету Міністрів України №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». При цьому, невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі №757/29541/14-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанова від 13.07.2018 року ВП № 56504633 старшого державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Носенка С.Б. про накладення на боржника ГУ ПФУ штрафу у розмірі 5100,00грн. є протиправною та підлягає скасуванню…».

Тобто, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, в тому числі, поважність невиконання рішення суду, примусове виконання якого здійснюється в рамках виконавчого провадження № 56504633.

Суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, виходячи з наведеного у сукупності, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили скасовано постанову, якою на позивача за невиконання вимог рішення суду первинно накладено штраф у розмірі 5100,00 грн., вбачається, що станом на момент розгляду та вирішення даної адміністративної справи відсутня повторність невиконання рішення суду боржником без поважних причин, яка є обов'язковою для застосування за ч.2 ст.75 Закону № 1404-VIII, і яка фактично застосована в оскаржуваній постанові про накладення штрафу від 02.08.2018 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП №56504633 від 02.08.2018 року про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

В той же час, надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем постанови від 02.08.2018 року про стягнення виконавчого збору, яка винесена в рамках виконавчого провадження №56504633, суд виходить з наступного.

Згідно з Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Законом України "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України розроблена Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року № 489/20802 (далі - Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 8 розділу III Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №1404-VIIІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.27 Закону №1404-VIIІ за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною 4 статті 27 Закону №1404-VIIІ визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону №1404-VIIІ виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Водночас, п.8 розділу III Інструкції визначено, що про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Вказані положення відображені також й у ч.3 ст.40 Закону №1404-VIIІ.

За частиною дев'ятою статті 27 "Про виконавче провадження" № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов'язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. Відтак, одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Як вже встановлено судом виконавче провадження №56504633 закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIIІ.

При цьому, обґрунтовуючи доводи про протиправність постанови від 02.08.2018 року ВП №56504633 про стягнення виконавчого збору, позивач посилається на те, що державним виконавцем не було вчинено жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду по справі №522/15527/17, оскільки рішення суду виконано позивачем самостійне ще до відкриття виконавчого провадження.

З цього приводу суд зазначає, що згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.06.2018р. №9561/03 (т.1 а.с.26), адресованого відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області повідомлено про виконання рішення суду.

У вказаному повідомленні позивачем зазначено, що відповідний перерахунок пенсії головним управлінням ОСОБА_3 з 01.01.2016 вже проведено 21.03.2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим осіб" на підставі наданої ліквідаційною комісією ГУМВС України в Одеській довідки про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.01.2016 року, обчисленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про забезпечення поліцейських Національної поліції". Доплата за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 в сумі 3218,10 грн. одноразово зарахована на його рахунок по додатковій відомості 22.03.2018 року. Доплату за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 25744,80 грн. буде виплачено після виділення коштів на фінансування з державного бюджету в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 "Про перерахунок, пенсій особам, звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", а саме з 01.01.2019 року по 31.12.2019 - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого пункту 3 зазначеною Постанови та місячним розміром отриманої ОСОБА_3 пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, з 01.01.2020 - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром отриманої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Таким чином, у вказаному повідомленні позивачем самостійно зазначено, що доплату за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 25744,80 грн. ще не виплачено та вказано, що її виплата буде здійснена після виділення відповідних коштів.

Аналогічного змісту доводи позивачем також викладені у позовній заяві.

В той же час, суд зазначає, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2017р. по справі № 522/15527/17, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 року та набрала законної сили 19.04.2018 року зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, окрім проведення перерахунку пенсії ОСОБА_3 з 1 січня 2016 року відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» ще й здійснити одноразово виплату не отриманої суми пенсії без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, позивачем самостійно повідомлено виконавця про виконання рішення суду по справі № 522/15527/17 лише в частині проведення перерахунку пенсії, однак без проведення її виплати у повному обсязі.

Зважаючи на вищевикладене, доводи позивача про самостійне виконання позивачем рішення суду по справі №522/15527/17 у повному обсязі ще до відкриття виконавчого провадження, не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Більш того, у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року по справі №522/13906/18, яке набрало законної сили 03.01.2019 року судом зазначається: «…При цьому, невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин…».

Таким чином, даним рішенням суду також не спростовується факт невиплати грошових коштів позивачу на виконання рішення суду, а лише зазначається, що за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, це не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, що й слугувало підставою для скасування постанови від 13.07.2018 року про накладення штрафу.

Також, вирішуючи даний спір, суд враховує висловлений 07 березня 2018 року Верховним Судому складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі № 750/7624/17 правовий висновок про те, що ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачає обов`язок боржника сплатити виконавчий збір при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП №56504633 від 02.08.2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн., оскільки остання прийнята державним виконавцем на підставі та в межах діючого законодавства.

Решта доводів представника позивача та третьої особи висновків суду не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про накладення штрафу від 02.08.2018 року по ВП №56504633, а в іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними нормативно та документально, і отже не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору

Згідно з п.8 та п.9 ч.1 ст.4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, звернувшись з даним позовом до суду щодо оскарження рішень державного виконавця в порядку ч.1 ст.287 КАС України, позивач - Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області не виступає суб'єктом владних повноважень в даних спірних правовідносинах, оскільки оскаржує рішення відповідача, якими порушені його права, і відповідно відповідач в цих правовідносинах згідно з п.7, п.9 ч.1 ст.4, ч.1 ст.287 КАС України є суб'єктом владних повноважень.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1762,00 грн. згідно платіжного доручення №1690 від 13.09.2018 року (т.1 а.с.1-а).

При цьому судом встановлено, що ціна позовну у даній справі, оскільки позов містить 2 вимоги майнового характеру, складає 25092 грн. (10200 грн. + 14892 грн.) (загальна сума, яка визначена в оскаржуваних постановах).

При цьому суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови про накладення штрафу від 02.08.2018 року по ВП №56504633, який складає 10200 грн.

Тобто, у відсотковому співвідношення судом задоволено 40,65 % розміру позовних вимог ГУ ПФУ в Одеській області (10200 (сума задоволених вимог) х 100% : 25092 (загальна ціна (сума) позову).

З урахуванням часткового задоволення позовної заяви майнового характеру ГУ ПФУ в Одеській області у розмірі, що становить 40,65 % від суми заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що розмір судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №1690 від 13.09.2018 року, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, становить 716,25 грн. (1762,00 грн. (загальна сума судового збору) х 40,65%), пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 139, 241-246, 262, 268, 269, 271, 272, 287 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про накладення штрафу у розмірі 10200 грн. від 02.08.2018 року по ВП №56504633.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (вул.Розумовська, 37, м.Одеса, 65091) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20987395, адреса: вул.Канатна, 83, м.Одеса, 65107) судовий збір у загальному розмірі 716,25 грн. (сімсот шістнадцять гривень 25 копійок) пропорційно до розміру задоволених вимог.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Соколенко

.