Справа № 826/15672/15
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 січня 2019 року

Київ

справа №826/15672/15, провадження №К/9901/18056/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Гриціва М.І., розглянувши в письмовому провадженні заяву уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», про визнання протиправним дій та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. (далі - Уповноважена особа Фонду, відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 2), третя особа: публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», у якому просив: визнати неправомірними (протиправними) дії Уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемними таких правочинів (згідно з повідомленням № 4744/01): правочин з дострокового повернення вкладу в сумі 285170,80 доларів США на рахунок НОМЕР_3; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 6588903,15 грн. з призначенням платежу «Зарахування гривні на поточний рахунок згідно Постанови НБУ № 160 та заяви від 19 березня 2015 року з рахунку НОМЕР_4 на поточний рахунок НОМЕР_1, який відкрито у Банку та належить позивачу»; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 7000000 грн. з призначенням платежу «Надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, згідно Договору №3 від 19 березня 2015 року без ПДВ з поточного рахунку НОМЕР_1, який відкрито у Банку та належить позивачу на поточний рахунок НОМЕР_2, який відкрито у банку та належить ТОВ «СБС»; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 6558310,00 грн. з рахунку НОМЕР_2, який належить ТОВ «СБС» та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на погашення заборгованості за кредитним договором №19062-20/9-1 від 7 листопада 2014 року з призначенням платежу - погашення кредитної заборгованості, згідно кредитного договору № 19062-20/9-1 від 7 листопада 2014 року, без ПДВ; скасувати неправомірні рішення Уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемними правочинів, які перелічено вище (згідно з повідомленням № 4744/01).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при достроковому розірванні Договору банківського вкладу (депозиту) від 29 вересня 2014 року, а також при вчиненні усіх наступних дій щодо розпорядження належними позивачу коштами не було допущено порушень вимог законодавства та нормативних актів банку. Відтак, висновки відповідача Уповноваженої особи Фонду про наявність законних підстав для визнання нікчемними перелічених вище правочинів, на думку позивача, є необґрунтованими.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

2. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемними наступних правочинів: правочин з дострокового повернення вкладу в сумі 285170,80 доларів США на рахунок НОМЕР_3; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 6588903,15 грн. з призначенням платежу «Зарахування гривні на поточний рахунок згідно Постанови НБУ № 160 та заяви від 19 березня 2015 року з рахунку НОМЕР_4 на поточний рахунок НОМЕР_1, який відкрито у Банку та належить позивачу»; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 7000000 грн. з призначенням платежу «Надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, згідно Договору №3 від 19 березня 2015 року без ПДВ з поточного рахунку НОМЕР_1, який відкрито у Банку та належить позивачу на поточний рахунок НОМЕР_2, який відкрито у банку та належить ТОВ «СБС»; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 6558310,00 грн. з рахунку НОМЕР_2, який належить ТОВ «СБС» та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на погашення заборгованості за кредитним договором №19062-20/9-1 від 7 листопада 2014 року з призначенням платежу - погашення кредитної заборгованості, згідно кредитного договору № 19062-20/9-1 від 7 листопада 2014 року, без ПДВ. В іншій частині адміністративного позову - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду, суди виходили з того, що за встановлених у цій справі обставин обґрунтованих підстав для визнання згаданих вище правочинів нікчемними немає. Стосовно позовних вимог щодо визнання неправомірними рішень Уповноваженої особи Фонду про визнання нікчемними правочинів банку, то відмовляючи у задоволенні цих вимог суди виходили з того, що доказів, які б підтверджували наявність саме оформленого рішення про визнання нікчемними правочинів в матеріалах справи немає, а визнання протиправними дій Уповноваженої особи, на думку суду, є достатнім способом захисту порушеного права.

3. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 грудня 2016 року залишив без змін постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року.

Постановляючи зазначене рішення, суд виходив з того, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що у правовідносинах, які виникли у зв'язку з достроковим поверненням позивачу його депозитного вкладу немає ознак, які б свідчили про наявність підстав, з якими Закон № 4452-VI пов'язує нікчемність правочинів, і на які покликається відповідач 1, обґрунтовуючи правомірність своїх дій. Стосовно способу захисту порушених прав, то з огляду на те, що окремого рішення щодо нікчемності правочинів та про застосування наслідків нікчемності, як встановлено у цій справі, Уповноважена особа Фонду не приймала, визнання судами неправомірними дій відповідача 1 щодо нікчемності перелічених вище правочинів в цьому випадку є виправданим.

Короткий зміст вимог заяви про перегляд

4. Не погоджуючись з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2016 року, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2015 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» звернулась із заявою про перегляд Верховним Судом України зазначених судових рішень, в якій просить їх скасувати та направити адміністративну справу для розгляду до суду першої інстанції.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

5. Заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_2 у даній справі звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, а тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій повинні бути переглянуті Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права. На підтвердження вказаних доводів позивачем подано копії різних за змістом судових рішень Вищого адміністративного суду України від 04.07.2016 у справі № К/800/17863/16, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2309цс16.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

6. Відповідно до частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

7. Підпунктом 2 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного суду України передбачено, якщо адміністративна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, - така справа після її отримання Касаційним адміністративним судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Водночас, згідно з абзацом 2 частини другої статті 241 Кодексу адміністративного суду України (у редакції, чинній до внесення змін Законом № 2147-VIII) якщо судове рішення в адміністративній справі оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

8. Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

9. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

10. Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (№ 29458/04 та № 29465/04) зазначив, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві … керується законом, що приймається парламентом»; фраза «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути «встановленим законом» є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium № 32492/96); суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані (Posokhov v. Russia № 63486/00, Fedotova v. Russia № 73225/01).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Враховуючи, що учасник справи оскаржує рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій з підстав порушення правил предметної юрисдикції, колегія суддів приходить до висновку про те, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», про визнання протиправним дій та скасування рішень- передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В.Коваленко

Судді: Я.О.Берназюк

М.І.Гриців