Справа № 520/10376/18
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 р. № 520/10376/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горшкової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області , в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов'язали Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати ОСОБА_1, до стажу роботи на посадах прокурорів, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», період роботи на посадах помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області з 17.05.1996р. по 31.12.1999р., старшого помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області з 31.12.1999р. по 17.05.2002р.. помічника прокурора Близнюківського району Харківської області з 17.05.2002р. по 06.09.2006р., старшого помічника помічника прокурора Близнюківського району Харківської області з 06.09.2006р. по 05.06.2007 р., старшого помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області з 05.06.2007р. по 05.06.2012;

- зобов'язати Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити та виплатити ОСОБА_1, пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення до відповідача, з 05.10.2018 року, з проведенням коригування розміру виплат, що включаються в заробіток для обчислення пенсії, із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірі посадового окладу та надбавок до нього, відповідно до ч.4 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що Лозівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області всупереч вимог чинного законодавства відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні до стажі роботи на посаді прокурора періоди роботи на посадах помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області, старшого помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області, помічника прокурора Близнюківського району Харківської області, старшого помічника прокурора Близнюківського району Харківської області, старшого помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області. Так, позивач вказав, що вищезазначені посади в розумінні ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» на момент роботи ОСОБА_1 прирівнювались до роботи на посаді прокурора. Таким чином, з огляду на зазначене, періоди роботи позивача на вищезазначених посадах мають бути зараховано до стражу роботи ОСОБА_1 на посаді прокурора, з огляду на що ОСОБА_1 має право на призначенні пенсії за вислугою років у відповідності до вимог ст.. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Представник відповідача через канцелярію суду (вх.. № 01-26/68002/18) надав відзив на позов, в якому зазначив, що згідно з наданими ОСОБА_1 документами, стаж роботи позивача на посаді прокурора (визначених відповідно до ст. 15 Закону України «Про прокуратуру») становить 6 років 2 місяці 27 днів, що не є достатнім для призначення пенсії згідно ч.1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Позивач через канцелярію суду (вх. № 01-26/69866/18) надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем протиправно не враховано до стажу роботи на прокурорських посадах безперервний стаж роботи в органах прокуратури, у тому числі на посадах помічника та старшого помічника прокурора органів прокуратури, який на день звернення становив 23 роки 3 місяці 29 днів.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення від 15.11.2018 року № 10874/08-02-31 Лозівським об'єднаним управлінням ПФУ Харківської області розглянуто заяву ОСОБА_1 № 2467 від 05.10.2018 про призначення пенсії за вислугою років за нормами Закону України «Про прокуратуру» та прийнято рішення № 2467 від 13.11.2018 року про відмову в призначенні пенсії.

Так, в обґрунтування вказаного рішення, відповідачем зазначено, що відповідно до наданої трудової книжки від 16.05.1988 року до стажу роботи ОСОБА_1 на посадах, які дають право на пенсійне забезпечення за вислугу років зараховано:

- половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання 1 рік 10 місяців 27 днів ( із загального періоду з 09.08.1991 року по 31.05.1995 року);

- період з 07.06.1995 року по 04.06.2012 року на посадах стажиста помічника Лозівського міжрайонного прокурора, помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області, старшого помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області, помічника прокурора Близнюківського району Харківської області, старшого помічника прокурора Близнюківського району Харківської області, старшого помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області.

Отже, страховий стаж ОСОБА_1 склав 29 років 11 місяців 17 днів, стаж роботи за вислугу років складає 25 років 2 місці 26 днів, стаж роботи на посаді прокурора складає 6 років 2 місці 27 днів.

Представник відповідача у своєму відзиві на позов вказав, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді прокурора, який складає 6 років 2 місяці 27 днів, зараховано період з 05.06.2012 рок по 04.10.2018 року, коли позивач працював на посадах старшого прокурора Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області, прокурора Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області, заступника керівника Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області, що є достатнім для призначення пенсії згідно ч.1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Позивач, не погодившись з зазначеним, звернувся за захистом своїх прав у судовому порядку.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

На час виникнення спірних правовідносин та вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, питання пенсійного забезпечення прокурорів та працівників прокуратури врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 р. (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону №1697-VII, гарантії незалежності прокурора забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

Відповідно до ст. 15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є:1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

Згідно з ч. 1 ст. 86 Закону №1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: - з 01.10.2017 р. по 30.09.2018 р. - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

У відповідності до ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у ст. 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, слідчими, суддями, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, військова служба тощо.

Частиною 8 ст. 86 Закону №1697-VII визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які, зокрема, безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (ч. 13 ст. 86 Закону №1697-VII).

Частиною 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішеннями Конституційного Суду України №1-рп від 13.05.1997 р., № 1-рп/99 від 09.02.1999 року та № 3-рп/2001 від 05.04.2001 р. встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з ч. 6 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-XII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавець розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на прокурорських посадах». При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. Водночас, час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.

Тобто, за вищенаведених положень Закону № 1697-VII, посади помічників прокурорів, старших помічників прокурорів, стажистів зараховуються саме до вислуги років, що дає право на пенсію, натомість не відносяться до спеціального стажу - стажу роботи на прокурорських посадах, оскільки не визначені статтею 15 цього Закону.

Водночас, суд зазначає, що під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування періодів роботи на таких посадах до прокурорського стажу, належить застосовувати норми законодавства, чинні на час роботи особи на відповідних посадах.

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення (з 01.10.2017 р. по 30.09.2018 р.):1) вислуги років не менше - 23 роки 6 місяців; 2) у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

При цьому, статус стажиста, помічника і старшого помічника прокурора, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, посада слідчого прокуратури, прирівнюються до статусу прокурора органу прокуратури, військова служба зараховуються до статусу роботи на прокурорських посадах; посада слідчого прокуратури - до початку діяльності державного бюро розслідувань.

Так, 05.10.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

За результатами розгляду даної заяви Лозівське об'єднане управлення пенсійного фонду України Харківської області прийняло рішення про відмову у призначені пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 2467 від 13.11.2018 року через відсутність правових підстав для її призначення, за відсутністю відповідного стажу.

Відмова у призначенні пенсії була обґрунтована тим, що робота ОСОБА_1 на посадах стажиста слідчого, слідчого, помічника прокурора, старшого помічника прокурора Лозівського міжрайонного прокурора та прокурора Близнюківського району Харківської області в період з 07.06.1995 року по 04.06.2012 року не дає йому права на пенсію за вислугою років. Відтак, для призначення пенсії за вислугу років може зараховуватися лише період роботи з 05.06.2012 року по 04.10.2018 року, коли ОСОБА_1 працював на посадах старшого прокурора, прокурора та заступника керівника Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області.

Під час роботи позивача на цих посадах чинними були положення Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 01.12.1991року, статтею 56 якого було надано роз'яснення поняття «прокурор», а саме: під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п'ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Отже, спірні періоди роботи ОСОБА_1 на посадах стажиста помічника прокурора, помічника прокурора, старшого помічника прокурора, заступника прокурора належить зарахувати до прокурорського стажу на підставі Закону № 1789-ХІІ, який був чинним на час роботи позивача, і, відповідно до стажу роботу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 10.07.2018 року по справі №428/8222/17 (№рішення75227608), від 22.11.2018 у справі №428/11348/16-а (№рішення78077500).

Суд також зауважує, що ч. 1 ст. 86 Закону №1697-VII встановлено, що стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років за цим Законом обраховується станом на день звернення до уповноваженого органу за призначенням пенсії. Таким чином, відповідач зобов'язаний, при прийнятті рішення про призначення пенсії позивача за вислугу років, взяти до уваги те, що позивач звернувся до відповідача за призначенням пенсії 05.10.2018.

Відтак, відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» є протиправною.

Вирішуючи спір по суті, суд також враховує, що відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону №1697-VII гарантії незалежності прокурора забезпечується належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

У відповідності до ст. ст. 22, 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і формував правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсації і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційного Суду України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян під час проходження служби, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) в правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей. Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини з їх пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішеннями Конституційного Суду України №1-рп від 13.05.1997, №1-рп/99 від 09.02.1999 та №3-рп/2001 від 05.04.2001 встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

При цьому, оскільки під час судового розгляду справи встановлено, що відмова Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» передувало прийняття відповідачем рішення Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області № 2467 від 13.11.2018 року, то з огляду на положення ч.2 ст.9 КАС України суд приходить до висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог та скасування такого рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання протиправною відмову Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» охоплюється визнанням протиправності та скасуванням зазначеного рішення відповідача.

Враховуючи обставини справи суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов'язання Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати ОСОБА_1, до стажу роботи на посадах прокурорів, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», період роботи на посадах помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області з 17.05.1996р. по 31.12.1999р., старшого помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області з 31.12.1999р. по 17.05.2002р., помічника прокурора Близнюківського району Харківської області з 17.05.2002р. по 06.09.2006р., старшого помічника помічника прокурора Близнюківського району Харківської області з 06.09.2006р. по 05.06.2007 р., старшого помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області з 05.06.2007р. по 05.06.2012 та зобов'язати Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення до відповідача - з 05.10.2018 року.

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області виплатити ОСОБА_1, пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення до відповідача, з 05.10.2018 року, з проведенням коригування розміру виплат, що включаються в заробіток для обчислення пенсії, із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірі посадового окладу та надбавок до нього, відповідно до ч.4 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 та ч.4 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років.

Отже, порядок виплати пенсії з проведенням коригування розміру виплат, що включаються в заробіток для обчислення пенсії, із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірі посадового окладу та надбавок до нього проводиться після призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи те, що порядок визначення розміру пенсії закріплений на законодавчому рівні та є обов'язковим для відповідача, однак на даний час суб'єктом владних повноважень позивачу не призначена пенсія за вислугою років, то вказана позовна вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З приводу клопотання відповідача про розгляд справи за його участі, то суд відмовляє у його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Так, за приписами ч. 6 ст. 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо:

1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище;

2) оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

4) припинення за зверненням суб'єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо в'їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію;

6) оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження;

8) типові справи;

9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині;

10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження;

11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Приписами ч. 3 ст. 257 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що предметом даної справи є рішення та дії суб'єкта владних повноважень щодо одержання/нарахування пенсійних виплат, з огляду на що дана справи відноситься до справ незначної складності та за приписами ст. 257 - 263 КАС України та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розподіл судових витрат проводиться у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправною відмови, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язали Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до стажу роботи на посадах прокурорів, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», період роботи на посадах помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області з 17.05.1996р. по 31.12.1999р., старшого помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області з 31.12.1999р. по 17.05.2002р., помічника прокурора Близнюківського району Харківської області з 17.05.2002р. по 06.09.2006р., старшого помічника помічника прокурора Близнюківського району Харківської області з 06.09.2006р. по 05.06.2007 р., старшого помічника Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області з 05.06.2007р. по 05.06.2012.

Зобов'язати Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області призначити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення до відповідача, тобто з 05.10.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (м-н 4, буд.73, м. Лозова, Лозівський район, Харківська область, 64606, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Горшкова О.О.