Справа № 456/3884/18
Суддя: Гула Л. В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/3884/18
Провадження № 2-а/456/15/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гули Л. В.

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, поліцейського Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом та просить скасувати постанову серії ЕАВ № 597700 від 14.09.2018, винесену старшим сержантом поліції Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та закрити провадження у справі в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування адміністративного позову покликався на те, що постановою серії ЕАВ №597700 від 14.09.2018 по справі про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вважає вказану постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням вимог КУпАП. Відповідно до вказаної постанови, яка складена 14.09.2018 о 13:15, він о 13 год. 04 хв. на 563 км 700 м автодороги Київ-Чоп здійснив обгін на перехресті, чим порушив п. 14.6 (а) ПДР України. Він заперечував доводи працівників поліції щодо вчинення ним вказаного правопорушення. Однак працівниками поліції було прийнято рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. При цьому протокол про адміністративне правопорушення ними не складався. Його не ознайомлювали з його змістом та з його правами. Зазначені у постанові дані про те, що він відмовився від отримання копії постанови, не відповідають дійсності, оскільки на місці зупинки працівником поліції постанова про накладення на нього адміністративного стягнення не виносилась. Його не ознайомлювали з її змістом. Вважає, що виносячи постанову про накладення адміністративного стягнення без складання протоколу про адміністративне правопорушення та безпосередньо на місці зупинки, працівниками порушено вимоги ст.ст. 258, 276 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідачі представник Управління патрульної поліції у Львівській області та старший сержант поліції Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не надіслали.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що постановою старшого сержанта поліції УПП у Львівській області ОСОБА_2 від 14.09.2018 серії ЕАВ № 597700 позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. /а.с. 6/.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ОСОБА_3 дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють ОСОБА_3 дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ОСОБА_3 дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці ОСОБА_3, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.4 «в» ОСОБА_3 дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, «заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі».

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення ОСОБА_3 дорожнього руху, в тому числі за ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, що й було зроблено відповідачем.

Однак, в свою чергу, старшим сержантом поліції УПП у Львівській області ОСОБА_2 в оскаржуваній постанові не наведено обґрунтованих доводів порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху, не представлено відповідачами таких доказів і в судове засідання.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Окрім того, суд бере до уваги п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 238 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте, незважаючи на невизнання своєї вини позивачем та заперечення ним факту вчинення адміністративного правопорушення, а саме: здійснення обгону на перехресті, поліцейським не наведено жодних доказів на підтвердження вчиненого останнім правопорушення, зокрема, фото-відео фіксації правопорушення, показання свідків чи інше. Натомість, у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_4, який у судовому засіданні показав, що знаходився 14.09.2018 разом з позивачем в автомобілі Mercedes-Benz, який, керуючи вказаним транспортним засобом, здійснив обгін на смузі руху з переривчастою лінією розмітки. Коли обгін було завершено, їх зупинили працівники поліції за порушення правил обгону та здійснення водієм обгону на перехресті, хоча перехрестя як такого на даній ділянці дороги взагалі не було.

Отже, оскаржувана постанова ґрунтується виключно на даних з постанови про накладення адміністративного стягнення, дійсність яких заперечується позивачем. Інших доказів, які б відповідно до ст. 251 КУпАП свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачами не подано і таких у процесі провадження адміністративної справи судом не здобуто.

Крім цього, при накладенні адміністративного стягнення на позивача в межах санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП в постанові не відображені обставини та дані, які згідно з ч.2 ст. 33 КУпАП підлягають врахуванню.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення закон визначає своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. З вищенаведеного вбачається, що при провадженні справи не були дотримані такі завдання як всебічність, повнота і об'єктивність з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обовязок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що відповідач як субєкт владних повноважень повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що позивач ОСОБА_1 вчинив обгін на перехресті, порушивши п.14.6 (а) ПДР України, суду не надано.

Таким чином, відповідач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, не встановив і не довів належними доказами наявності в діях позивача складу зазначеного порушення і наявності його вини.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, рішення про притягнення позивача до відповідальності є необґрунтованим, прийняте за відсутності достатніх даних про вчинення правопорушення, а тому підлягає скасуванню.

Статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено повноваження суду за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведене та аналізуючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 597700 від 14.09.2018 про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 597700 від 14.09.2018 про визнання ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений судом 25.01.2019.

Суддя Л.В.Гула