Справа № 400/2895/18
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 р. № 400/2895/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 55001
до відповідача:Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, вул. Люстдорфська дорога, 9, м. Одеса, Одеська область, 65017
про:визнання дій протиправними та стягнення одноразової грошової допомоги в сумі 27952,88 грн.,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі - відповідач) з вимогою про стягнення з відповідача невиплаченої позивачу частини одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 27952 грн. 88 коп. (двадцять сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві гривні вісімдесят вісім копійок).

Ухвалою суду від 23.11.2018 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому, як військовослужбовцю, при звільненні з органів Державної кримінально-виконавчої служби України відповідачем не було виплачено повну суму одноразової грошової допомоги. Відповідач, виплативши частину одноразової грошової допомоги позивачу, на його думку, порушив норми законодавства про працю, норми Законів України «Про оплату праці», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та право позивача на отримання відповідної суми грошових коштів при звільненні.

Відповідач заперечує проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначає, що він діяв в межах визначених законами України на момент звільнення позивача зі служби. Відповідач вказує, що позивач не вірно трактує норми чинного законодавства, а саме: вважає, що має право на одержання одноразової грошової допомоги за весь період військової служби, а не за останнім місцем служби - місцем, з якого він був звільнений, та відповідно до свого військового звання та посади, що передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення та Компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально- виконавчої служби України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 березня 2018 року за № 377/31829, яким визначено порядок преміювати осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Позивач надав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наступне.

ОСОБА_1 наказом управління Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 03.04.2017 року № 167 о/с був призначений на посаду старшого інспектора Голованівського районного сектору з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Перебуваючи на вказаній вище посаді в званні майора внутрішньої служби, позивача наказом від 17.07.2018 року № 139 о/с було звільнено зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 18.07.2018 року через скорочення штатів.

Підставою звільнення ОСОБА_1 зі служби відповідно до наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 17.07.2018 року № 139 о/с стало попередження про звільнення від 01.02.2018 року та протокол засідання кадрової комісії Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 06.07.2018 року № 6.

Відповідно до наказу відповідача від 17.07.2018 року № 139 о/с позивач мав вислугу років служби в Державній кримінально-виконавчій службі України на день звільнення в календарному обчисленні 11 (одинадцять) років 06 (шість) місяців 15 (п'ятнадцять) днів, у пільговому обчисленні - 14 (чотирнадцять) років 02 (два) місяці 03 (три) дні

Позивач в позовній заяві зазначає, що йому при звільненні зі служби відповідачем 30.07.2018 року було виплачено грошові кошти в загальній сумі 50519,02 грн. (п'ятдесят тисяч п'ятсот дев'ятнадцять гривень дві копійки), з них: 12072,60 грн.(дванадцять тисяч сімдесят дві гривні шістдесят копійок) - грошове забезпечення за липень 2018 року (інформація взята з довідки ОК-7 Пенсійного фонду України) та 38446.42 грн. (тридцять вісім тисяч чотириста сорок шість гривень сорок дві копійки) одноразова грошова допомога при звільненні зі служби.

Позивач вважає, що відповідачем було виплачено йому при звільнення зі служби одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в істотно нижчому розмірі, ніж той, який підлягав до виплати, оскільки ч.1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що у разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Розмір місячного грошового забезпечення позивача за липень 2018 року (останній місяць служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України) склав 12072 грн.60 коп.. як зазначив позивач в позові.

За таких обставин за повних 11 років календарної служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України позивач вважає, що відповідач мав виплатити йому наступну суму одноразової грошової допомоги: 12072 грн. 60 коп. / 2 = 6036 грн. 30 коп. - 50 відсотків місячного грошового забезпечення; 6036 грн. 30 коп. х 11 років = 66399 грн. 30 коп. - сума, одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, яка мала бути виплачена мені відповідачем.

Таким чином, на думку позивача, відповідач мав виплатити йому при звільненні зі служби - 66399 грн. 30 коп., а фактично виплатив - 38446 грн. 42 коп. Тобто, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума 27952 грн. 88 коп., яка безпідставно не була йому виплачена.

Отже, позивач вважає, що відповідач не виплативши повну суму грошового забезпечення йому при звільненні, порушив окремі положення КЗпП України, норми Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 17.07.2018 року ОСОБА_1 було звільнено відповідно до пункту 4 (у зв'язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

В подальшому, 20.08.2018 року були внесені зміни до підпункту 2 пункту 1 наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 17.07.2018 року № 139/ОС, а саме доповнено словами: «Вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає 07 (сім) років 10 (десять) місяців 28 (двадцять вісім) днів».

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про Державно-кримінальну службу України» (далі - Закон) до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Частиною 1 статті 23 Закону визначено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів Украйні.

При цьому, механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначено Порядком виплат грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 (далі - Порядок).

Пунктом 1 розділу 3 Порядку передбачено, що у разі звільнений зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги років 10 років і більше.

За змістом ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право па пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячною і грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу, військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічне положення затверджене в абзаці першому-третьому пункту 10 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393), згідно з якими військовослужбовцям, крім Військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

- які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В той же час, ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено, що особам рядового, сержанського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право па пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1, позивач проходив у період з 13.04.2004р. по 01.07.2007р. службу в Арбузинській виправній колонії управління ДДУПВП в Миколаївській області (№ 83), звідки був звільнений на підставі п.64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням). На час звільнення позивача з Арбузинській виправній колонії № 83 ч.2 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" діяла в наступній редакції: особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право па пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається КМУ, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отже, наведені положення п.10 Порядку №м393 не пов'язували виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію та не набуття права на пенсію, осіб зазначених Законі № 2262, не може визначати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі № 804/1782/16 від 06.06.2018р.

Таким чином , суд приходить до висновку, що на підставі п.10 Постанови № 393 позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги за попереднім місцем роботи, тобто в Арбузинській виправній колонії № 83, а тому враховуючи вищезазначені норми та ту обставину, що позивач повторно був звільнений зі служби, йому належить до виплати одноразова грошова допомога за період календарної служби з дня останнього зарахування періоду попередньої служби. При цьому обставина отримання позивачем або неотримання вказаної допомоги при звільненні у 2007р., не є підставою для стягнення певної суми допомоги за період служби з 2010р. по 2018р., оскільки у разі її не отримання, позивач мав право на звернення до суду з позовом про стягнення належних йому коштів.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 19.09.2018р. по справі № 802/528/16-а.

Отже, виходячи з матеріалів справи, позивач має вислугу років при повторному зарахуванні на службу в органи ДКВС - 7 років 10 місяців 28 днів, його посадовий оклад складав 4370грн., оклад за спеціальним званням - 1340,00грн., надбавка за вислугу років - 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням.

При звільненні ОСОБА_1 зі служби з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, були відповідачем були виплачені всі кошти, належні йому при звільненні згідно чинного законодавства.

Враховуючи всі обставини справи, суд дійшов висновку, про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень, довів перед судом правомірність своїх дій щодо прийнятих ним наказів та надав суду відповідні докази на підтвердження правомірності своїх дій.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 55001, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Люстдорфська дорога, 9, м. Одеса, Одеська область, 65017, ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов