Справа № 1440/2041/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 р. Справа № 1440/2041/18

Категорія: 10.3Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В Дата і місце ухвалення: 16.10.2018р., м. Миколаїв
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А.І.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, путівки для тимчасового влаштування її до Миколаївського геріатричного пансіонату, зобов'язання надати безкоштовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, путівку для тимчасового влаштування її до Миколаївського геріатричного пансіонату строком на 6 місяців.

Позов обґрунтовувала тим, що на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10.11.2017р. по справі №489/2999/17, вона являється опікуном своєї матері - недієздатної ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. При зверненні до Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації щодо отримання путівки для тимчасового влаштування своєї матері до Миколаївського геріатричного пансіонату отримала відмову, обґрунтовану тим, що згідно наданих документів ОСОБА_3 може перебувати у психоневрологічному інтернаті, а не у геріатричному пансіонаті. Таку відмову позивач вважає незаконною, так як ОСОБА_3 відповідає усім вимогам до осіб, які можуть перебувати у геріатричному пансіонаті, встановленим наказом Міністерства праці та соціальної політики від 29.12.2001р. №549 «Про затвердження типових положень про будинки-інтернати (пансіонати) для громадян похилого віку, інвалідів та дітей», а також можливість її знаходження у геріатричному пансіонаті підтверджено багатьма медичними висновками.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, що полягає у ненаданні путівки для тимчасового проживання ОСОБА_3 у Миколаївському геріатричному пансіонаті. Зобов'язано Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації надати ОСОБА_2 путівку для проживання в Миколаївському геріатричному пансіонаті на загальних підставах (на безоплатній основі) строком на 6 місяців ОСОБА_3

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Департамент соціального захисту населення Миколаївської ОДА подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 16.10.2018р. з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом не враховано, що відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 22.06.2018р. №545780 ОСОБА_3 може перебувати в психоневрологічному інтернаті. Вказаний висновок МСЕК має пріоритет над іншими документами, в тому числі над висновком лікувально-консультативної комісії, оскільки ОСОБА_3 є інвалідом. При цьому, установи геріатричного та психоневрологічного профілю мають суттєву різницю в соціально-побутових та медичних послугах своїм підопічним. У Миколаївському геріатричному пансіонаті відсутнє відділення для тимчасового або постійного проживання (перебування) осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушенням, у зв'язку з чим ОСОБА_3 не може перебувати у зазначеній установі.

ОСОБА_2 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10.11.2017р. по справі №489/2999/17 визнано недієздатною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено над вказаною особою опіку та призначено її опікуном ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.06.2018р. №524 ОСОБА_2 надано дозвіл на поміщення недієздатної ОСОБА_3 до Миколаївського геріатричного пансіонату та покладено на неї обов'язки щодо захисту майнових та соціальних прав ОСОБА_3 Контроль за виконанням рішення було покладено на директора департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради.

22.06.2018р. ОСОБА_2 звернулася до директора департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради з приводу тимчасового поміщення її матері до геріатричного пансіонату.

Того ж дня з приводу вказаного питання позивач звернулася на «гарячу лінію» голови Миколаївської облдержадміністрації.

Листом від 03.07.2018р. Департамент соціального захисту населення Миколаївської ОДА повідомив ОСОБА_2 про результати розгляду її звернення. Зокрема, зазначив, що відповідно до індивідуальної програми реабілітації №991 від 22.06.2018р., довідки до акту огляду МСЕК №545780 від 22.06.2018р., довідки для направлення особи з інвалідністю в будинок-інтернат, ОСОБА_3 може перебувати в психоневрологічному інтернаті та потребує постійного стороннього догляду та нагляду. Згідно з медичною картою від 24.01.2018р. та постановою ЛКК диспансерного відділення Миколаївської обласної психоневрологічної лікарні від 10.04.2018р., ОСОБА_3 може знаходитись в будинку-інтернаті загального типу. У зв'язку з невідповідністю документів МСЕК та ЛКК, міський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) не має змоги сприяти в подальшому оформленні ОСОБА_3 до будинку-інтернату. Для оформлення ОСОБА_3 до будинку-інтернату необхідно привести у відповідність довідку до акту огляду МСЕК №545780 від 22.06.2018р., довідку для направлення особи з інвалідністю в будинок-інтернат, медичну карту та постанову ЛКК.

Також, зазначено, що для влаштування до геріатричного пансіонату ОСОБА_3, позивачу необхідно звернутися до Миколаївського міського територіального центру соціального обслуговування.

Судом першої інстанції, також, встановлено, що з приводу тимчасового поміщення матері до геріатричного пансіонату ОСОБА_2 зверталася 13.07.2018р. до Миколаївської обласної державної адміністрації та 18.07.2018р. повторно до Департаменту соціального захисту населення Миколаївської ОДА.

Відповіді на вказані звернення позивача в матеріалах справи відсутні.

Листом від 10.08.2018р. виконавчий комітет Миколаївської міської ради повідомив ОСОБА_2, що за інформацією департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради надані позивачем документи 04.07.2018р. для оформлення в будинок-інтернат її матері ОСОБА_3 сформовано в особову справу та 09.07.2018р. направлено до Департаменту соціального захисту населення Миколаївської ОДА для подальшого їх розгляду.

Проте, Департамент соціального захисту населення Миколаївської ОДА не розглянув отримані від Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради документи, що стало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2, дійшов висновку, що наданими позивачем медичними документами підтверджено можливість перебування ОСОБА_3 в геріатричному будинку-інтернаті.

При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що в індивідуальній програмі реабілітації №991 від 22.06.2018р. та в довідці до акту огляду МСЕК №545780 від 22.06.2018р. зазначено про можливість перебування ОСОБА_3 в психоневрологічному інтернаті, зазначивши, що відповідні документи не є висновком, який відповідно до Типового положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2001р. №549, є перешкодою для влаштування її до Миколаївського геріатричного пансіонату.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Основним нормативним документом, що регулює надання послуг з влаштування до будинків-інтернатів та геріатричних пансіонатів, є наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2001р. №549, яким затверджено Типове положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці (далі - Положення).

Відповідно до п.1.1 Положення будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни та праці (далі - будинок-інтернат) є стаціонарною соціально-медичною установою загального типу для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування.

Пунктом 2.1 Положення передбачено, що основним завданням будинку-інтернату є забезпечення належних умов для проживання, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги громадянам похилого віку та інвалідам, які потребують стороннього догляду і допомоги.

До будинку-інтернату приймаються на державне утримання особи похилого віку, які досягли пенсійного віку, та інваліди першої і другої групи, старші за 18 років, які за станом здоров'я потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, яким згідно з медичним висновком не протипоказане перебування у будинку-інтернаті та які не мають працездатних родичів, зобов'язаних їх утримувати за законом. (п.3.1 Положення)

Пунктом 3.4 Положення передбачено, що як виняток, до будинку-інтернату можуть прийматися особи похилого віку та інваліди, які мають працездатних дітей або родичів, зобов'язаних відповідно до чинного законодавства їх утримувати, якщо вони з об'єктивних причин не можуть цього робити.

У такому разі щодо кожного окремого випадку, на підставі підтверджувальних документів, приймається рішення колегії відповідно Міністерства праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних держадміністрацій, Головного управління соціального захисту населення Київської міської держадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської держадміністрації.

Громадяни похилого віку та інваліди, ветерани війни і праці за наявності вільних місць у будинку-інтернаті можуть прийматися до будинку-інтернату на тимчасове проживання терміном від 1 до 6 місяців як на загальних підставах, так і на платній основі. (п.3.7 Положення)

Згідно п.3.8 Положення приймання до будинку-інтернату здійснюється за путівкою відповідно Міністерства праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних держадміністрацій, Головного управління соціального захисту населення Київської міської держадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської держадміністрації, виданою на підставі: особистої заяви громадянина похилого віку чи інваліда про його прийняття до будинку-інтернату; паспорта (або іншого документа, що засвідчує особу); медичної картки про стан здоров'я з висновком про необхідність стороннього догляду; довідки про розмір призначеної пенсії; довідки про склад сім'ї за встановленою формою; довідки медико-соціальної експертної комісії про групу інвалідності особи, що приймається до будинку-інтернату (за наявності групи інвалідності).

З аналізу вказаних норм слідує, що ОСОБА_3, як інвалід та громадянин похилого віку, яка потребує стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, при наявності рішення виконкому Миколаївської міської ради №524 від 08.06.2018р., може бути прийнята до будинку-інтернату на тимчасове проживання терміном від 1 до 6 місяців у разі, якщо їй за медичним висновком не протипоказане перебування у будинку-інтернаті і в її медичній карті про стан здоров'я наявний висновок про необхідність стороннього нагляду.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, в медичних картах від 25.02.2016р. та від 24.01.2018р. вказано, що ОСОБА_3 потребує влаштування в геріатричний будинок-інтернат. Аналогічне зазначено і в постановах ЛКК диспансерного відділення Миколаївської обласної психоневрологічної лікарні від 25.01.2018р., від 10.04.2018р., від 26.06.2018р. та від 26.11.2018р.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації посилається на те, що так як ОСОБА_3 є інвалідом, то до уваги має братися висновок МСЕК, тоді як відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 22.06.2018р. №545780 ОСОБА_3 може перебувати в психоневрологічному інтернаті.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки вони не відповідають нормам Типового положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2001р. №549, згідно якого довідка медико-соціальної експертної комісії особи, що приймається до будинку-інтернату подається лише для підтвердження групи інвалідності такої особи.

Щодо посилань апелянта на лист обласного центру медико-соціальної експертизи №723 від 06.08.2018р., то в ньому зазначено саме про направлення інваліда в будинок-інтернат, а не в психоневрологічний інтернат.

Більше того, пунктом 3.15 Положення передбачено можливість переведення осіб, які проживають у будинку-інтернаті, до психоневрологічного інтернату (і навпаки) у випадку наявності для цього медичних показань на підставі медичного висновку психіатричної медико-соціальної експертної комісії і путівки відповідно Міністерства праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних держадміністрацій, Головного управління соціального захисту населення Київської міської держадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської держадміністрації.

Доводи апелянта про те, що у Миколаївському геріатричному пансіонаті відсутнє відділення для тимчасового або постійного проживання (перебування) осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушенням спростовуються довідкою Миколаївського геріатричного пансіонату від 27.12.2018р. №809/01-03, наданою до суду апеляційної інстанції, в якій зазначено, що у вказаному закладі перебувають на державному утриманні 12 осіб з розладами психіки.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення від 16.10.2018р. суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 січня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Судді: А.І. Бітов

І.Г. Ступакова