Справа № 2540/2970/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2970/18 Суддя першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року, яке прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дій Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в зарахуванні до загального трудового стажу роботи періоду роботи у КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» на посаді дільничної медсестри диспансерного відділення з 01 січня 2004 року по 21 липня 2017 року з розрахунку один рік роботи за два роки страхового стажу;

- зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати до загального трудового стажу роботи період роботи у КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» на посаді дільничної медсестри диспансерного відділення з 01 січня 2004 року по 21 липня 2017 року з розрахунку один рік роботи за два роки страхового стажу та в зв'язку з цим здійснити перерахунок призначеної пенсії за віком, починаючи з 01 липня 2018 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року вказаний адміністративний позов було задоволено в частині вимог, які стосуються перерахунку пенсії позивача за період з 01 січня 2004 року по 31 березня 2017 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що з 01 січня 2004 року страховий стаж визначається відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказана норма права передбачає можливість зарахування страхового стажу лише в одинарному розмірі.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, у якому зазначила, що на момент звернення за призначенням пенсії законодавством не було встановлено обмежень у застосуванні ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що ОСОБА_2 працювала у КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» на посаді дільничної медсестри диспансерного відділення.

Позивач перебуває на обліку в Чернігівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України та з 06 серпня 2002 року отримувала пенсію по інвалідності, з 05 січня 2007 року - пенсію за віком на пільгових умовах відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Загальний страховий стаж ОСОБА_2 станом на 31 березня 2017 року складав 49 років 2 місяці 15 днів. Період з 19 квітня 2000 року по 31 грудня 2003 року зарахований до страхового стажу позивача в подвійному розмірі, а з 01 січня 2004 року по 31 березня 2017 року - в одинарному.

Позивач 22 червня 2018 року звернулася до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про зарахування до загального трудового стажу роботи період роботи у КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» на посаді дільничної медсестри диспансерного відділення з 01 січня 2004 року по 21 липня 2017 року з розрахунку один рік роботи за два роки страхового стажу.

Листом від 18 липня 2018 року № 764/06/0-7 відповідач повідомив ОСОБА_2 про те, що обчислення стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється тільки за період до 31 грудня 2003 року.

Не погоджуючись із зазначеними діями Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про пенсійне забезпечення» не передбачає обмежень щодо застосування ст. 60 цього Закону під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і 2, а сама редакція ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на даний час. Також суд першої інстанції зазначив, що ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» також не скасовує та не зупиняє дію ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який був прийнятий 05 листопада 1991 року, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як вірно встановив суд першої інстанції, КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», у якому працювала позивач, належить до закладів, передбачених ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 01 січня 2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Положеннями абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абз. 9 ч. 3 зазначеної статті страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідний випадок передбачений ч. 4 ст. 24 зазначеного Закону, який регламентує, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

На виконання вказаної норми права, Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України зарахувало період роботи позивача з 19 квітня 2000 року по 31 грудня 2003 року до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд першої інстанції вірно зазначив, що положення ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не втратили чинності з 01 січня 2004 року та є чинними на даний час. Разом з тим судом не було враховано, що особливості застосування вказаної норми права після набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначаються у прикінцевих положеннях цього Закону.

Відповідно до п. 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з абз. 1 п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

У свою чергу положення абз. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачають, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Таким чином ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути застосована до позивача виключно для цілей визначення наявності чи відсутності у неї права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_2 з 05 січня 2007 року було призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У межах даної справи позивач просить зарахувати період її роботи у диспансерному відділенні КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» після 01 січня 2004 року в подвійному розмірі саме до страхового стажу, який впливає на розмір пенсії, що чинним законодавством не передбачено.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що відповідач незаконно посилається на абз. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у редакції, що діє з 01 жовтня 2017 року. Фактично позивач посилається на зміни у вказаному Законі, що набули чинності з 11 жовтня 2017 року, а не 10 жовтня 2017 року, як помилково зазначено у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що розгляд і вирішення заяви ОСОБА_2 здійснювався 18 липня 2018 року, колегія суддів вважає, що позивач обґрунтовано керувався зазначеною редакцією Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів звертає увагу на те, що Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у редакції, що діяла до 11 жовтня 2017 року, також передбачав можливість застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» виключно для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Так, абз. 1 п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у вказаній редакції передбачав, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таким чином, зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що набули чинності з 11 жовтня 2017 року, не змінили правового регулювання порядку обчислення страхового стажу, набутого після 01 січня 2004 року.

Також колегія суддів вважає необхідним звернути увагу позивача на те, що поняття «страховий стаж» було введене Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відтак, Закон України «Про пенсійне забезпечення» не регулював та не міг регулювати порядок обчислення страхового стажу.

У свою чергу ч.ч. 3, 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачають можливість зарахування до страхового стажу за раніше діючим порядком лише періодів роботи, які є стажем роботи для призначення пенсії та набуті до 01 січня 2004 року. Види трудової діяльності та інші періоди, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію були визначені саме Законом України «Про пенсійне забезпечення» у розділі «Обчислення стажу роботи для призначення трудових пенсій»

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України обґрунтовано відмовило позивачу в зарахуванні періоду роботи в КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» на посаді дільничної медсестри диспансерного відділення з 01 січня 2004 року по 21 липня 2017 року з розрахунку один рік роботи за два роки страхового стажу.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 05 жовтня 2018 року та є підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк