Справа № 705/5367/18
Суддя: Мазуренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №705/5367/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умань адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Рогового Романа Григоровича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.В позові він вказує, що 19.11.2018 року на автодорозі М-22 Полтава - Олександрія керуючи транспортним засобом «Renault Premium», д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «Kaessbohrer Metago», д.н.з. НОМЕР_2, він рухався в районі 53 кілометра на відрізку автодороги, яка має суттєві недоліки дорожнього полотна, а саме: вибоїни та ями (глибина досягає до 0,5 метра), на ній проводяться начебто ремонтні роботи і швидкість руху не може перевищувати 5 кілометрів за годину в усіх напрямках, тому він рухався зі встановленою швидкістю. В позові також вказано, що під'їжджаючи до нерегульованого перехрестя, він мав намір здійснити поворот ліворуч, в цей час попереду нього в зустрічному напрямку рухався легковий автомобіль (який окрім ввімкненого ближнього світла фар не мав жодних розпізнавальних знаків) на відстані не менше ніж 100 метрів від нього, врахувавши швидкість руху вказаного автомобіля, з урахуванням дорожнього полотна, позивач в позові вказує, що він пересвідчився у відсутності автомобілів, які мають намір здійснити обгін, ввімкнув лівий покажчик повороту та безпечно здійснив маневр лівого повороту й продовжив рух в заданому напрямку. Через деякий час, в ліве дзеркало заднього виду він побачив автомобіль, який рухається позаду нього з увімкненим проблисковим маячком червоного кольору. Виконуючи вимоги ПДР, він прийняв правіше та зупинився, при цьому ввімкнув аварійну сигналізацію. Вказаний автомобіль зупинився поряд з ним. В позові позивач зазначає, що до нього підійшов інспектор роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант Роговий Роман Григорович, який повідомив, що він порушив правила дорожнього руху та попросив надати посвідчення водія та документи на транспортний засіб. Позивач вказує, що він відразу повідомив Відповідача, що не порушував правил дорожнього руху та попросив повідомити, які саме порушення він допустив, на що інспектор повідомив, що він не пропустив зустрічний автомобіль. Позивач також в позові зазначає, що він пояснив ситуацію інспектору та висловив бажання скористатися правовою допомогою, в чому йому було відмовлено. На думку позивача, лише на основі припущень відповідача, прямо на місці, було винесено відносно нього постанову про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії НК № 304569 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, за порушення п. 16.14. ПДР України, відповідальність за що передбачена вимогами ч. 2 ст. 122 КУпАП та на нього було накладено стягнення в розмірі - 425 (чотириста п'ять) грн. 00 копійок. Позивач вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам, оскільки при її складанні було порушено його право на захист, відповідачем не досліджувалися докази по справі, постанова не містить опису обставин, встановлених під час розгляду справи. Тому, позивач просить суд, визнати відповідну постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправною та скасувати її і закрити провадження по справі.

В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, - не з'явився. При цьому до суду ним було надано заяву про розгляд справи у його відсутність. Також у відповідній заяві є посилання на те, що позов він підтримує і просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, у встановленому законом порядку.

При цьому, до суду було надано відзив на адміністративний позов, в якому ставиться питання про відмову ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись, при цьому, на те, що 19.11.2018 року інспектором роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Роговим Р.Г.було ухвалено постанову серії НК № 304569 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1. до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Стягнення було накладено на водія, за те, що він цього ж дня, близько 23 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом «Renault Premium/Kaessbohrer Metago», номерний знак НОМЕР_1/НОМЕР_2 на 53 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія на нерегульованому перехресті, рухаючись по головній дорозі, повертаючи ліворуч, не дав дорогу ТЗ (ідентифікуючі ознаки транспортного засобу не зазначені), що рухався в зустрічному напрямку прямо, чим порушив п.п. 16.14 ПДР України. У відзиві зазначено, що згідно з п.п. 16.14 ПДР України, якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг. У відзиві також вказано, якщо на перехресті головна дорога не змінює свого напрямку, водії транспортних засобів, які виконують лівий поворот або розворот, повинні дати дорогу зустрічним транспортним засобам, які рухаються прямо або виконують правий поворот. Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також, у відзиві зазначено, що в адміністративному позові позивач підтверджує, що в період часу, який вказаний в оскаржуваній постанові, він здійснював рух на вказаному вище транспортному засобі та при повороті ліворуч на нерегульованому перехресті не дав дорогу зустрічному ТЗ, що рухався прямо. При цьому, у відзиві вказано, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. У відзиві вказано, що на місці зупинки транспортного засобу позивача, в порядку ст. 279 КУпАП інспектор представився, повідомив водія про порушення ним ПДР України. Під час з'ясування фактичних обставин справи в усних поясненнях позивач не заперечував факту ненадання дороги зустрічним транспортним засобам на нерегульованому перехресті, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери інспектора поліції. Пояснення водія не спростовували факту вчиненого правопорушення та свідчили про хибне тлумачення ним норм законодавства, суперечили вимогам ПДР України. У відзиві також вказано, що водієві було повідомлено про розгляд справи, роз'яснено вимоги ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, право знайомитися з матеріалами справи, надавати докази, клопотання, пояснення, користуватися юридичною допомогою, порядок оскарження постанови про адміністративне правопорушення, строки та порядок сплати адміністративного штрафу. У відзиві також вказано, що надати письмові пояснення на місці розгляду справи водій відмовився, жодних клопотань не заявляв. Таким чином, відповідач вважає, що ним було прийнято до уваги порушення позивачем ПДР України, усні пояснення позивача, які, на його думку, відповідно до ст. 251 КУпАП є належними та допустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення, з'ясовано всі фактичні обставини, дотримано порядок розгляду справи та прийнято правомірне рішення про накладення на останнього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Також у відзиві вказано, що відповідну постанову було оголошено в присутності водія негайно після розгляду справи про адміністративне правопорушення та надано її копію. Крім того, у відзиві зазначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії НК №304569 від 19.11.2018 року містить відомості, встановлені ч. 3 ст. 283 КУпАП, а саме: відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративною стягнення та порядок його оскарження, права особи яка притягується до адміністративної відповідальності. (При цьому, до відзиву було долучено лише диск з відеозаписом та копію списку згрупованих поштових відправлень, як доказ направлення копії відзиву на адресу відповідачу. Однак, інспектором роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Роговим Р.Г., ні в тексті відзиву, ні в додатках до нього не було надано доказів на підтвердження походження інформації, яка зафіксована на відповідному диску ( хто здійснював зйомку; чим вона була проведена; де документально зафіксовано факт проведення відеозйомки під час складення постанови; першоджерело фіксування інформації та факт і процедуру її перенесення на диск, який долучений до відзиву, тощо). Крім того, належним чином завіреної копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 304569 від 19.11.2018р. відповідачем до суду надано не було, а примірник відповідної постанови, що був долучений до позову позивачем - не читабельний в повному обсязі (неякісна та не чітка ксерокопія)).

Також, у відзиві відповідач просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В пункті 19 статті 4 КАС України зазначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що інспектором роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Роговим Р.Г.19.11.2018 р. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК №304569 від 19.11.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності. В постанові вказано, що «…19.11.2018 року о 23 год. 30 хв. на автодорозі М-22 Полтава - Олександрія на 53 км ___________________________…» (інша частина тексту нечитабельна). Дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі - 425,00 грн. Згідно вказаної постанови ОСОБА_4 порушив вимоги п.16.14 ПДР України. При цьому, надана позивачем ксерокопія відповідної постанови є не зовсім читабельною, тому неможливо встановити більшу частину інформації щодо її змісту (бланк постанови заповнено нерозбірливим почерком, неможливо прочитати посаду та прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка склала постанову, крім того не можливо розібрати суть адміністративного правопорушення та опис обставин, і яке саме адміністративне правопорушення було вчинено, тощо), що позбавляє суд можливості надати належну оцінку з приводу обставин викладених у ній. При цьому, з постанови серії НК № 304569 від 19.11.2018р. вбачається, що ОСОБА_1 зазначив, що він «…не згоден з постановою інспектора…». Також, документально не зафіксовано факт проведення відеозйомки під час складення постанови та даний факт не відображений у тексті даної постанови. При поданні відзиву на позов, інспектором на підтвердження обставин, що є предметом розгляду, не було надано копію відповідної постанови.

Згідно п.9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015р. № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. Відповідно до п.8 розділу XIII Інструкції заповнення в письмовій формі протоколів про адміністративне правопорушення, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, тимчасових дозволів здійснюється чорнилом (пастою) чорного або синього кольору. Записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, ім'я, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, ім'я, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами.

Слід зазначити, що належним чином завіреної копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 304569 від 19.11.2018р. інспектором патрульної поліції Роговим Р.Г. до суду надано не було, так як і не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, вказаних у постанові серії НК № 304569 від 19.11.2018р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у виді штрафу.

Суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов'язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06).

Відповідно до п. 24 постанови ПВС України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

У пункті 16.14 Правил дорожнього руху України зазначено, що якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії, які рухаються по другорядних дорогах.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух», юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність в тому числі за порушення правил проїзду перехресть, тощо.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст. 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, відповідач був зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Відповідно до статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

В КУпАП (стаття 251) вказано, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з положеннями статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Також, в пункті 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, зазначено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 №100, поліція використовує технічні засоби - нагрудні відеокамери (відеореєстратори).

Відповідно до п.3.3. Розділу ІІІ вищенаведеної Інструкції нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Як вбачається з матеріалів справи, до відзиву на позов інспектором поліції роти № 1 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Роговим Р.Г. було додано диск з відеозаписом. Разом з тим, оскаржувана постанова не містить відомостей щодо здійснення відеофіксації правопорушення, тому судом не може бути прийнято як доказ відео, надане інспектором патрульної поліції. З цього виходить, що окрім доказування правових підстав прийнятого рішення (тобто правомірності), суб'єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

В статті 16 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що водій зобов'язаний виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

При цьому, в статті 41 Закону України «Про дорожній рух» зазначено, що порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, дії водіїв під час руху на транспортному засобі врегульовані Правилами дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2013 р. № 111. В пункті 1.1. зазначених Правил, вказано, що вони відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил. Також, в пункті 1.9 вказано, що особи (далі ПДР України), які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов'язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпція факту".

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Враховуючи вказане вище, у сукупності, обставини встановлені судом в судовому засіданні, суд вважає, що за таких обставин винесена відносно ОСОБА_1 постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за ст. 122 ч. 2 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 17, 122, 158, 160, 161, 162, 171-2 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 7-9, 90, 241, 242, 243, 246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 304569 від 19.11.2018 року, винесену відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425,00 гривень, а провадження по справі - закрити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В. Мазуренко