Справа № 159/6711/18
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/6711/18
Провадження № 2-а/159/12/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі - Щесюк Н.Й.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 4 Любешівського ВП Камінь - Каширського ВП ГУ НП у Волинській області капітана поліції Вознюка Руслана Івановича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач 27.12.18 р. звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом, просить визнати дії відповідача протиправними та скасувати як незаконну постанову серії ДПО18 № 513576 про накладення на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн (далі - оскаржувана постанова). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.12.18 р. відповідачем як інспектором щодо нього було винесено оскаржувану постанову. За останньою він у с. Волі Любешівській, по вул. Шевченка, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN PASSAT», д. н. з. НОМЕР_2, здійснив зупинку ближче 10 м до пішохідного переходу та ближче 30 м до зупинки громадського транспорту, чим порушив вимогу п. 15.9 «г», п. 15.9 «б» ПДР України. Оскаржувану постанову вважає протиправною, незаконною та такою, що підлягає до скасування. Покликаючись на ч. 1 ст. 122 КУпАП, п. 15.9 «г» ПДР України, зазначає, що вказана у оскаржуваній постанові інформація не відповідає дійсності, так як 17.12.18 р., перебуваючи у с. Волі Любешівській, по вул. Шевченка, він висадив пасажира автомобіля і мав намір від»їхати від пішохідного переходу і від зупинки громадського транспорту, щоб не порушувати ПДР і не заважати проходу пішоходів і іншим учасникам дорожнього руху. В той час, коли пасажир вийшов з автомобіля, до нього під»їхали поліцейські на службовому автомобілі марки «ISUZU», увімкнули проблискові маячки синього кольору. Після цього до нього підійшов поліцейський, представився йому та попросив, щоб він пред»явив свої документи, а саме: посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (далі - т/з), поліс обов»язкового цивільного страхування, пояснивши йому, що він порушив ПДР, з чим він був незгідний. Однак документи він пред»явив, у подальшому передавши йому в руки. Після цього щодо нього було винесено оскаржувану постанову. Розгляду справи поліцейські не проводили, доказів про його правопорушення йому не надано, жодних його прав не роз»яснено. Оскаржувана постанова не містить його пояснень, хоча вину у вчиненні правопорушення він заперечував; посилань на докази, що підтверджують його вину. Зазначено, що до оскаржуваної постанови додано відеозапис з нагрудної камери поліцейського, однак, на його прохання надати запис процесу фіксування правопорушення, поліцейський відмовився. Покликаючись на ст. 251 КУпАП, зазначає, що розгляд справи відбувався без нього. Поліцейський у службовому автомобілі заповнив бланк постанови, після чого вручив йому під розпис. Покликаючись на ст. 279 КУпАП, п. 9 розд. II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.15 р. N 1 395 (далі - Інструкція), зазначає, що поліцейський незаконно під час складання оскаржуваної постанови не роз»яснив йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, не заслухав його пояснень, не з»ясував фактичних обставин справи. Покликаючись на ст. 285 КУпАП, зазначає, що поліцейський незаконно склав постанову, вручив її, не оголошуючи її змісту. Покликаючись на ч. ч. 1 - 3 ст. 7, ст. 289 КУпАП, просить позов задовольнити, визнати дії відповідача протиправними та оскаржувану по станову скасувати.

За ухвалою суду від 27.12.18 р. справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї копіями документів отримано 03.01.19 р..

За станом на 23.01.19 р. відзиву на позовну заяву від відповідача не надійшло.

Відповідач у судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю, суду додатково повнив, що він не заперечує того, що зупинився у місці, вказаному у оскаржуваній постанові, однак, там зупинився, оскільки неофіційно підвозив торгового агента, яка вийшла з автомобіля саме у тому місці. Хоча він хотів від"їхати з місця зупинки, поліцейський сказав йому залишатись на місці. Відповідач порушив процес розгляду справи, тому вважає, що його позовні вимоги підставні. Просить позов задовольнити.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов"язані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв»язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об»єктивне з»ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіганню правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді даної справи суд перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови на момент її винесення.

Ч. 1 ст. 122 КУпАП, дійсно, передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення правил зупинки, стоянки у виді штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 255 грн.

Відповідно до копії оскаржуваної постанови, наданої суду позивачем, 17.12.18 р. відповідачем як поліцейським на вул. Шевченка у с. Волі Любешівській було винесено щодо позивача оскаржувану постанову. В останній зазначено, що позивач о 13 год. 55 хв. 17.12.18 р., там же, керуючи вказаним вище автомобілем, порушив правила зупинки, стоянки, а саме: здійснив зупинку т/з ближче 10 м до пішохідного переходу та ближче 30 м до зупинки громадського т/з, чим порушив п. 15.9 «г», п. 15.9 «е» ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. На позивача накладено адмінстягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. До постанови додано відео із службової боді - камери. Під розпис копію оскаржуваної постанови було вручено позивачеві.

Таким чином, відповідачем вмінено вчинення позивачем порушення правил зупинки, стоянки, що відображено у оскаржуваній постанові.

Відповідно до змісту п. 1.10 ПДР України, зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

За положеннями п. 15.9 «г» ПДР України, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

За положеннями п. 15.9 «е» ПДР України, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Положення пп. «б» п. 15.9 ПДР України про заборону зупинки на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил) відповідачем у оскаржуваній постанові не зазначено, хоча позивач стверджує, що саме цей підпункт зазначено як такий, що порушений ним.

Разом з тим, відповідачем не зазначено у оскаржуваній постанові, який же підпункт ПДР України, що врегульовує зупинку т/з та міститься у переліку у п. 15.10 ПДР, було порушено позивачем. А таке покликання на пункт ПДР України, з огляду на те, що у оскаржуваній постанові зазначено про порушення позивачем як правил зупинки, що врегульовані п. 15.9 ПДР України, так і правил стоянки, є обов»язковим як зазначення суті правопорушення та норми закону, яким передбачено відповідальність за таке правопорушення.

З огляду на це, суд зауважує, що зміст вчиненого правопорушення є неконкретним та неточним, викладеним не у точній відповідності до вимог закону; не зазначено норми закону, що передбачає відповідальність за порушення правил стоянки, так як хоча і зупинка і стоянка у місці, вказаному у оскаржуваній постанові, за законом є порушенням ПДР України - п. 15.9 «г», п. 15.10 «а» ПДР України, однак, суть дій водія при зупинці не є ідентичною (аналогічною) суті дій водія при стоянці; поняття зупинка та стоянка не є ідентичними (аналогічними).

Як вбачається із змісту ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як передбачено ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Будь - яких доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови та винуватості позивача у вчиненні наведеного у оскаржуваній постанові адмінправопорушення, відповідачем суду не надано.

Таким чином, у судовому засіданні знайшли своє ствердження доводи позивача у тій їх частині, що він у час, вказаний у оскаржуваній постанові часом вчинення правопорушення, був присутнім у місці, вказаному у оскаржуваній постанові як місці вчинення правопорушення, здійснивши зупинку т/з під його керуванням.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на наведене вище суд вбачає підстави для часткового задоволення позову - лише для скасування оскаржуваної постанови, надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), яким є відповідач у розглядуваній справі.

Тому у решті позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 9, 77, 286, 257 - 263 КАС України, ст. ст. 7, 9, ч. 1 ст. 122, ст. ст. 222, 245, 247, 251, 252, 256, 268, 272, 278, 279 КУпАП, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО 18 № 513576 від 17.12.18 р., винесену інспектором СРПП № 4 Любешівського ВП Камінь - Каширського ВП ГУ НП у Волинській області капітаном поліції Вознюком Русланом Івановичем про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 і накладення на останнього адміністративного стягнення у виді адміністративного штрафу в сумі 255 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП надіслати на новий розгляд посадовій особі - суб»єкту владних повноважень - інспектору СРПП № 4 Любешівського ВП Камінь - Каширського ВП ГУ НП у Волинській області капітану поліції Вознюку Руслану Івановичу.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1, і. н. НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: Вознюк Руслан Іванович, місце служби суб»єкта владних повноважень: СРПП № 4 Любешівського ВП Камінь - Каширського ВП ГУ НП у Волинській області, м. Харків, 44200, смт. Любешів Волинської області, вул. Незалежності, 95.

Головуючий:І. М. Логвинюк

Текст рішення суду у повному виготовлено 24.01.19 р..