Справа № 820/6992/15
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа №820/6992/15

адміністративне провадження №К/9901/7896/18, К/9901/7899/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мороз Л.Л.,

суддів: Анцупової Т.О., Гімона М.М., розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 820/6992/15

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Ігнатової Наталії Євгенівни (далі - Державний реєстратор), третя особа - Харківська міська рада (далі - Міськрада), за участю Військової прокуратури Харківського гарнізону центрального регіону України, про скасування рішень, провадження по якій відкрито

за касаційними скаргами ОСОБА_2 та Міськради

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року, ухвалену у складі головуючого судді Мар'єнко Л.М. та

ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Перцової Т.С., суддів Сіренко О.І., Спаскіна О.А., -

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2015 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати рішення Державного реєстратора від 22 червня 2015 року, прийнятого о 10:48:50, індексний номер: 22260257 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), яким за Міськрадою () зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,0528 га. по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1;

- скасувати рішення Державного реєстратора від 22 червня 2015 року, прийнятого о 11:06:56, індексний номер: 22261354 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,0528 га. по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Позов обґрунтовано тим, що, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків є постійним користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серія НОМЕР_2 від 09 липня 1998 року.

28 вересня 2005 року рішенням XL сесії Харківської міської ради IV скликання № 180/05 припинено право користування позивача частиною земельної ділянки площею 0,0528 га по АДРЕСА_1, зараховано зазначену земельну ділянку до земель громадської та житлової забудови та передано її в оренду громадянину ОСОБА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Е-2». 02 червня 2006 року на підставі вказаного рішення між Міськрадою та громадянином ОСОБА_2 було укладеного договір оренди землі.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду. Рішенням Господарського суду Харківської області від 03 листопада 2014 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду твід 17 лютого 2015 року, у справі № 922/4744/13 визнано недійсним вище зазначене рішення Міськради, а також визнано недійсним вище зазначений договір оренди земельної ділянки.

Проте, позивач зазначив, що Державним реєстратором 22 червня 2015 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22260257, яким за Міськрадою (; 61200, м. Харків, майдан Конституції, 7) зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,0528 га. по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі.

У цей же день, 22 червня 2015 року Державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22261354, яким на підставі договору оренди землі від 02 червня 2006 року, укладеного між Міськрадою та громадянином ОСОБА_2, зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,0528 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі.

Позивач вважає зазначені рішення протиправними та такими, що суперечать положенням Конституції України та чинному законодавству.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 29 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року, задовольнив позовні вимоги.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що станом на дату подачі представником Міськради заяв про державну реєстрацію (18 червня 2015 року) рішення Міськради від 28 вересня 2005 року № 180/05 в частині, що пов'язана з набуттям Міськрадою права власності на земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1, а також наданням частини земельної ділянки площею 0,0528 га у користування ОСОБА_2 було визнано недійсним в порядку господарського судочинства, а відтак, у розумінні статті 4-1, абзацу сьомого частини першої статті 16 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV) це рішення не могло бути підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за Харківською міською радою та права оренди за ОСОБА_2

При цьому суди зазначили, що надане Міськрадою Державному реєстратору рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у користування від 28 вересня 2005 року винесено раніше від дати набрання чинності Закон України від 06 вересня 2012 року № 5245-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (далі - Закон № 5245-VІ), який зазначено реєстратором в якості підстави виникнення у заявника права власності на цю земельну ділянку, що також свідчить на невідповідність документів, поданих для державної реєстрації, вимогам законодавства.

09 та 28 січня 2016 року представник ОСОБА_2 та Міськрада відповідно звернулись до Вищого адміністративного суду України із касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року, ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивна, зокрема, тим, що позивач через вказаний позов намагається вирішити спір про цивільне право та спричинити значні матеріальні збитки як територіальній громаді в особі Міськради так і громадянину ОСОБА_2 Окрім цього третя особа зазначає, що рішеннями господарських судів у справі № 922/4744/13 не визначались незаконними та не скасовано пункти рішення Міськради від 28 вересня 2005 року № 180/05, не скасовувались й зареєстровані у державному земельному кадастрі суб'єктивні права на земельну ділянку Міськради та громадянина ОСОБА_2, не ставилися та не вирішувались питання про скасування реєстрації у державному земельному кадастрі договору оренди землі від 02 червня 2006 року, реєстраційний номер 25.

Касаційна скарга Міськради мотивована тим, що рішеннями господарських судів у справі № 922/4744/13 не можуть вважатися підставою для скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно як за Міськрадою так і громадянином ОСОБА_2, оскільки вказана земельна ділянка при визнанні недійсним договору оренди від 02 червня 2006 року повертається не до земель оборони, а до комунальної власності. До того ж, Міськрада вказує на те, що твердження позивача про те, що він є постійним користувачем земельної ділянки площею 516, 3 кв.м по АДРЕСА_1, не відповідає фактичним обставинам справи.

Вищий адміністративний суд України ухвалами від 13 січня та 04 лютого 2016 року відкрив касаційне провадження за вказаними касаційними скаргами та витребував матеріали справи першою ухвалою.

05 лютого та 10 жовтня 2016 року від позивача до суду касаційної інстанції надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2 та додаткові письмові пояснення, відповідно, в яких Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків просить залишити зазначену касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова є постійним користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серія НОМЕР_2 від 09 липня 1998 року (а.с.11-14).

Зазначена земельна ділянка за цільовим призначенням відноситься до категорії земель оборони (державна форма власності) та використовується для розміщення військового містечка № 48, яке представляє собою майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом з об'єктами соціально-культурного призначення, комунальними спорудами та інженерними мережами. В межах вказаної земельної ділянки, посвідченої Державним актом на право постійного користування землею, була розташована нежитлова будівля за літ. «Е-2».

Рішенням XL сесії Харківської міської ради IV скликання від 28 вересня 2005 року № 180/05 про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та експлуатації будівель та споруд припинено право користування КЕВ м. Харків частиною земельної ділянки площею 0,0528 га по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.78-79).

Згідно з пунктом 8.2 зазначеного рішення визначено, що зазначену земельну ділянку переведено із земель оборони до земель громадської та житлової забудови. Також зазначеним рішенням передано зазначену земельну ділянку в оренду громадянину ОСОБА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «Е-2».

На підставі вказаного рішення 02 червня 2006 року між Міськрадою та громадянином ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, згідно з яким орендар надає, а орендар приймає в строкове платне користування (до 01 вересня 2030 року) земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі оборони, землі житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0528 га. по АДРЕСА_1, на якій знаходиться нежитлова будівля літ. «Е-2» площею 516,3 кв. м (т.1, а.с.17-19).

Також суди встановили, що рішенням Господарського суду Харківської області від 03 листопада 2014 року у справі №922/4744/13 позов Харківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова до Харківської міської ради, фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, про визнання недійсними пунктів рішення та договору оренди землі - задоволено:

- визнано недійсним пункт 8.2 рішення Міськради від 28 вересня 2005 року № 180/05 у частині переведення із земель оборони до земель житлової і громадської забудови частини земельної ділянки площею 0,0528 га по АДРЕСА_1;

- визнано недійсним пункт 1.4 додатку 3 рішення Міськради від 28 вересня 2005 року № 180/05 у частині припинення права користування Харківській квартирно-експлуатаційній частині району частиною земельної ділянки площею 0,0528 га по АДРЕСА_1;

- визнано недійсним пункт 1.38 додатку 4 рішення Харківської міської ради № 180/05 від 28.09.2005 року у частині надання громадянину ОСОБА_2 в оренду строком до 01.09.2030 року земельної ділянки площею 0,0528 га. по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі;

- визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,0528 га вартістю 1 163 165 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований Харківською регіональною філією Держаного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» у Державному реєстрі земель 02 червня 2006 року за № 25 (т.1, а.с.20-27).

Зазначене рішення набрало законної сили на підставі постанови Харківського апеляційного господарського суду від 17 лютого 2015 року, якою рішення Господарського суду Харківської області від 03 листопада 2014 року у справі №922/4744/13 - залишено без змін (т.1, а.с.28-34).

Постановою Вищого господарського Суду від 19 травня 2015 року залишено без змін вказані судові рішення (т.1, а.с.35-40).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (т.1, а.с.41-42), Державним реєстратором 22 червня 2015 року о 10:48:50 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22260257, яким за Харківською міською радою Харківської області (; 61200, м. Харків, майдан Конституції, 7) зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,0528 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі. В якості підстави виникнення права власності державним реєстратором вказано Закон № 5245-VІ.

Також Державним реєстратором 22 червня 2015 року о 11:06:56 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22261354, яким на підставі договору оренди землі від 02.06.2006 р., укладеного між Харківською міською радою та громадянином ОСОБА_2, зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,0528 га по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Суди не звернули уваги на те, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 17 КАС України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

У пункті 7 частини першої статті 3 КАС України в наведеній вище редакції визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас помилковим є застосування статті 17 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право оренди на спірну земельну ділянку та право комунальної вланості), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав інших осіб, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права постійного користування земельною ділянкою і відсутністю права на неї у Міськради та ОСОБА_2 і, як наслідок, відсутністю в останніх правомірного інтересу щодо фіксації права оренди та права комунальної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій не врахували того, що цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача, Міськради та ОСОБА_2 щодо права на спірну земельну ділянку, яке підлягає державній реєстрації.

З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також Верховний Суд вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки безпосередньо пов'язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права оренди цієї ж земельної ділянки. Такий спір має приватноправовий характер. Залежно від суб'єктного складу сторін спору і тих осіб, на чиї інтереси впливає таке рішення, він має вирішуватися за правилами господарського або цивільного судочинства.

Такий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, відступивши від своїх попередніх висновків щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених відповідно статтями 238, 240 КАС України. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС України).

Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті стаття 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року та Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Верховний Суд вказує, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін.

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Керуючись статтями 345, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та Харківської міської ради задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у справі № 820/6992/15 скасувати.

Провадження у справі № 820/6992/15 за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Ігнатової Наталії Євгенівни (далі - Державний реєстратор), третя особа - Харківська міська рада, за участю Військової прокуратури Харківського гарнізону центрального регіону України, про скасування рішень - закрити.

Роз'яснити позивачеві, що справу належить розглядати в порядку господарського або цивільного судочинства в залежності від суб'єктного складу сторін спору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

Т.О. Анцупова

М.М. Гімон

Судді Верховного Суду