Справа № 2240/2459/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2459/18

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

16 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Чорної А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року (повне рішення складено 05 жовтня 2018 року у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4(далі - позивач) до Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

позивач 23.07.2018 звернувся із адміністративним позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області від 13.07.2018 №22/355, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 накладено штраф в розмірі 223380 гривень.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області від 13.07.2018 №22/355 в частині накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 штрафу в розмірі 11 1690 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 558 грн. 45 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Хмельницькій області.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що під час здійснення міжнародного перевезення багажу та вантажобагажу водій-експедитор ОСОБА_5 був найманим працівником ФОП ОСОБА_4, що підтверджується наказом та трудовою книжкою водія, при цьому, в акті перевірки від 22.06.2018 не встановлено порушень з приводу нарахування та виплати єдиного соціального внеску стосовно найманих працівників.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що апелянтом, аби уникнути відповідальності, складено трудовий договір з ОСОБА_5 іншою датою, також вказано, що позивачем не оскаржувались дії перевіряючих в порядку передбаченому чинним законодавством, а тому, вони є об'єктивними.

Позивачем подано заперечення на відзив відповідача в яких спростовано доводи відповідача про укладання трудового договору іншою датою, та вказано, що подання заперечень до акту перевірки є правом позивача а не обов'язком.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

14.04.2010 позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована як фізична особа-підприємець, номер запису 2 035889.

У період з 07.05.5018 по 21.05.2018, на підставі направлення ГУ ДФС у Хмельницькій області від 07.05.2018 №1380 на проведення документальної планової виїзної перевірки (яке пред'явлено позивачеві 29.05.2018) посадовими особами ГУ ДФС у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

22.06.2018 за результатами вищевказаної перевірки складено акт №1142/22-01-13-07/НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем:

1. Вимог п. 177.2, п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого фізичною особою-підприємцем занижено чистий оподатковуваний дохід від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 30.06.2015 на загальну суму 13042,19 грн;

2. Вимоги ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, в результаті чого позивачем у господарській діяльності використовувалася праця одного неоформленого найманого працівника в вересні місяці 2015 року та одного неоформленого найманого працівника в грудні 2016 року;

3. Вимоги п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого фізичною особою-підприємцем занижено чистий оподатковуваний дохід від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 30.06.2015 на загальну суму 86947,91 грн., внаслідок чого платником занижено єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 31822,94 грн;

4. Вимоги вимог п. 177.2, п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177, п.п. 1.6 п. 16-1 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого фізичною особою-підприємцем занижено податкове зобов'язання з військового збору за період з 01.01.2015 по 30.06.2015 на загальну суму 1630,75 грн.

Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області було надіслано до Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці: витяг з акта вищевказаної документальної планової виїзної перевірки та пояснення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

Рішенням Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці щодо розгляду справи про накладення штрафу №264 вирішено розгляд справи про накладення штрафу на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 за порушення, відповідальність за які передбачена ст. 265 КЗпП України, які зафіксовані актом Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 22.06.2018 №1142/22-01-13-07/НОМЕР_1 призначити на 10 год. 05 хв. 13.07.2018 за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам'янецька, 74, 1-й поверх, Зал засідань.

Повідомленням Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці №2892/18 від 02.07.2018 позивача повідомлено про розгляд справи з накладення штрафів.

13.07.2018 постановою Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/355 від 13.07.2018 на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 накладено штраф у розмірі 223 380,00 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням позивач звернулась до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування штрафних санкцій до позивача за порушення 24 КЗпП України є правомірним, оскільки допущення ОСОБА_5 до роботи 28.12.2016 без укладення з ним трудового договору, підтверджується неподанням до податкового органу повідомлення про прийняття працівника на роботу, невідображенням в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ) та відомості про трудові відносини осіб, звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Частиною 1 ст. 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату, забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбаченні законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасне на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше неї передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики та адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Порядок №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (п. 1.1 Порядку №58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.4 Порядку №58).

Трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників (п. 21-1 Порядку №58).

Постановою Кабінету Міністрів України №413 від 14.06.2015 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів:

- засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису;

- на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

- на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п'ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Положенням ст. 29 Закону України "Про оплату праці" №108/95-ВР від 24.03.1995, передбачено, що при укладенні працівником трудового договору (контракту), власник або уповноважений ним орган доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок, строки виплати заробітної плати, підстави згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 4 ст. 265 КЗпП України вказано, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/355 від 13.07.2018 на позивача накладені штрафні санкції за використання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 праці найманих осіб без укладення трудового договору, які здійснювали міжнародні транспортні послуги з перевезення багажу та вантажобагажу (товаробагажу), зокрема ОСОБА_5

Згідно матеріалів справи, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на підставі заяви ОСОБА_5 від 26.12.2016 видано наказ про прийняття на роботу №23К. 27.12.2016 між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено трудовий договір між працівником та фізичною особою №10/1з визначеним терміном дії з 27.12.2016 по 01.01.2017.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_5, 27.12.2016 його прийнято на посаду водія ФОП ОСОБА_4 згідно наказу №23К від 26.12.2016, 01.01.2017 звільнено з роботи по закінченню строку договору та 02.01.2017 прийнято на посаду водія-експедитора ФОП ОСОБА_4

Отже, матеріалами справи підтверджується, що під час здійснення міжнародного транспортного перевезення багажу та вантажобагажу (товаробагажу) брус обрізний з сосни об'ємом 30,48 м. куб. вантажним транспортом DAF XF 95.430 номерний знак НОМЕР_2, напівпричіп номерний знак НОМЕР_3, від 28.12.2016, за замовленням послуги ТОВ "Інтекс МВ", отримувач товару - "Kieter Produktion & Handeis" GmbH/ Mollenhagen, Німеччина, водій-експедитор ОСОБА_5 був найманим працівником ФОП ОСОБА_4, що спростовує висновки акту перевірки, на підставі якого прийнято постанову № 22/355 від 13.07.2018.

При цьому, відомостями про виплату грошей №ВЗП-000027 за січень 2017 року, виписками руху коштів по рахунку за 27.12.2016 та відомостями про застраховану особу з Пенсійного фонду України підтверджується нарахування та отримання заробітної плати ОСОБА_5, сплата податків та єдиного соціального внеску позивачем.

Крім того, в матеріалах справи містяться звіт за формою 1 ДФ з відображенням у 4 кварталі 2016 року найманого працівника ОСОБА_5 та відображенням авансового платежу по ЄСВ в грудні 2016 року. Нарахування та відображення заробітної плати ОСОБА_5 відбулось в січні 2017 року.

Стосовно неподання позивачем до контролюючого органу повідомлення про прийняття працівника на роботу слід вказати, що вчинення вказаного порушення позивачем не заперечується, проте в даному випадку такі дії не складають об'єктивну сторону складу правопорушення за яке позивача притягнуто до відповідальності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що здійснюючи міжнародне транспортне перевезення багажу та вантажобагажу (товаробагажу) ОСОБА_5 був найманим працівником ФОП ОСОБА_4, з яким було укладено трудовий договір, при цьому, сплата та нарахування заробітної плати та відповідно сплата єдиного соціального внеску були здійснені відповідно до вимог чинного законодавства про що також вказано і в акті перевірки від 22.06.2018, а тому постанова Управління Держпраці у Хмельницькій області №22/355 від 13.07.2018 про накладення штрафу на позивача в сумі 223 380,00 грн. прийнята відповідачем без встановлення всіх обставин справи та без врахування наданих позивачем доказів, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення в оскаржуваній частині не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню в цій частині з постановленням нової постанови про задоволення позову.

У силу п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат апеляційний суд виходить з такого.

Статтею 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у відповідності до вищезазначеної статті, на користь позивача підлягає стягненю сплачений судовий збір згідно платіжних доручень:

- від 23.07.2018 №245 на суму 2233,80 грн. (за подання адміністративного позову майнового характеру (ціна позову 223380,00 грн. * 1 % = 2233,80)) - стягненню підлягає 2233,80 грн.;

- від 23.07.2018 №246 на суму 528,60 грн. (за подання заяви про забезпечення позову (1762*0,3 = 528,60)) стягненню підлягає 528,60 грн.;

- від 30.10.2018 №310 на суму 3350,70 грн. (за подання апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позову, а саме штрафу в розмірі 111690 грн. ((111690*1 %)*150%=1675,35 грн.) - стягненню підлягає 1675,35 грн.

Тобто всього 4437,75 грн. (2233,80+528,60+1675,35= 4437,75).

Таким чином, на користь позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) підлягає стягненню 4437,75 грн. сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Хмельницькій області (вул. Кам'янецька, 74, м. Хмельницький, ).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року - скасувати в оскаржуваній частині та прийняти в цій частині нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області від 13 липня 2018 року №22/355 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 4 437,75 грн. (чотири тисячі чотириста тридцять сім грн. 75 коп.) сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці.

В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 січня 2019 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.