Справа № 309/2166/18
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/4074/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Смидюк Х.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління національної поліції у Львівській області, інспектора взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону № 3 Управління національної поліції у Львівській області Вітер Андрія Йосиповича про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Довжанин М.М.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Хуст,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління національної поліції у Львівській області, інспектора взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону № 3 Управління національної поліції у Львівській області Вітер Андрія Йосиповича, в якому просив визнати протиправними дії інспектора взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону № 3 Управління національної поліції у Львівській області Вітер Андрія Йосиповича щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення і скасувати таку постанову від 20 липня 2018 року серії ВР № 173673 про застосування адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн, а провадження закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що в оскаржуваній постанові відсутні точні і достовірні дані, які повинні бути в оскаржуваній постанові, що свідчить про наведення відповідачем обставин справи, які не відповідають дійсності, які передбачені у бланку самої постанови по справі про адміністративне правопорушення. Також, в графі 6 оскаржуваної постанови не наведено назву нормативно-правового акту, який не дотримано. Зазначений в оскаржуваній постанові п. 16.4 А не існує в ПДР, що свідчить про грубе порушення вимог ст. 19 Конституції України і вимог КУпАП. Зміст існуючої норми ПДР України і формулювання скоєного правопорушення в оскаржуваній постанові є відмінними один від одного, що свідчить про грубе порушення відповідачем кваліфікації адміністративного правопорушення. В оскаржуваній постанові не наведено, ані доказів, на яких грунтується висновок, ані мотивів відхилення заявлених позивачем клопотань, зокрема щодо зазначення в оскаржуваній постанові доказів, порядок і спосіб їх отримання, а також реалізації права на адвоката, іншого фахівця в галузі права на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії інспектора взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону № 3 управління національної поліції у Львівській області Вітер Андрія Йосиповича щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення від 20 липня 2018 року серії ВР № 173673 за ч. 2 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Скасовано постанову серії ВР № 173673 від 20 липня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрито провадженням за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1, мешканця АДРЕСА_1, сплачений ним судовий збір в розмірі 705 (сімсот п'ять) гривень за подання позовної заяви.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що доводи позивача, наведені в позовній заяві, не викликають сумніву і не знайдено доказів, якими б спростовувалися твердження позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові інспектора взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону №3 Управління національної поліції у Львівській області Вітера А.Й. від 20 липня 2018 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині визнання протиправними дій поліцейського щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення з управління в користь позивача коштів судового збору, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову в цій частині відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що чинним законодавством про адміністративну відповідальність у сфері безпеки дорожнього руху передбачено винесення постанови без обов'язкового попереднього складення будь-яких інших документів(зібрання доказів у справі), а тому дії поліцейського щодо винесення оскаржуваної постанови є правомірними. Крім того, ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, серед яких не передбачено визнання дій протиправними. Також, неправомірним є стягнення з управління судового збору, оскільки в цій категорії справ особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що відповідачем не зазначено у чому саме полягає вихід суду першої інстанції за межі ст. 286 КАС України, оскільки справи про адміністративне правопорушення розглядаються із урахуванням положень КАС України, а отже застосовуються положення КУпАП і у питаннях, які не врегульовано цим Кодексом, застосовуються положення КАС України. Щодо сплаченого судового збору, то у випадку задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд, згідно вимог чинного законодавства України, покладає обов'язки на особу, дії якої визнано протиправними, щодо повернення(компенсації) сплаченого позивачем судового збору.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про скасування постанови серії ВР № 173673 від 20 липня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою інспектора взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону №3 Управління національної поліції у Львівській області Вітера А.Й. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення в розмірі 425,00 грн за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 173673 від 20 липня 2018 року слідує, що ОСОБА_1 20 липня 2018 року о 21 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_1, на А/Д М-06 Київ-Чоп, 596 км + 150 м. здійснив обгін на перехресті, чим порушив п. 16.4. А ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не врахував наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

На підставі ч. 1 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 Кодексу.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року(далі - Інструкція № 1395), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції №1395 встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 2 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із п. 10 розділу ІІІ Інструкції №1395 поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, повноваження щодо розгляду справи про порушення правил дорожнього руху, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до компетенції службової особи Національної поліції.

За загальним правилом ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол.

Разом з тим, ч. 3 ст. 254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція №1395.

Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 121, ст.ст. 121-1, 121-2, ч.ч. 1-3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1, ст.ст. 125, 126, ч.ч. 1-3 ст. 127, ст.ст. 128, 129, ст. 132-1, ч.ч. 6, 11 ст. 133-1, ч.ч. 1-3 ст. 140 КУпАП.

Отже, чинним законодавством України працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою ст. 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року (справа №5-рп/2015), яким надано тлумачення словосполученням «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки вже після прийняття Конституційним Судом України зазначеного рішення, норми КУпАП та, зокрема, ст. 258 цього Кодексу зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції розповсюджуються вимоги ч. 4 ст. 258 постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що відповідач мав повноваження виносити спірну постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу.

Крім цього, адміністративний суд при розгляді справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності може прийняти лише одне з рішень, передбачених ст. 286 КАС України, а саме:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З наведеного слідує, що вказана норма не передбачає ухвалення судом рішення про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Щодо задоволення позовної вимоги про стягнення з Управління національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 705,00 грн, то колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було враховано наступне.

Вимогами ч. 4 ст. 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Такий припис у ст. 288 КУпАП не вступає в колізію з положеннями ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки коло осіб і коло вимог, які мають пільги зі сплати судового збору за цим Законом, не є вичерпним. Закон України «Про судовий збір» не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям цього Закону.

При цьому, відносини щодо звільнення від сплати судового збору врегульовуються не тільки ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У цьому випадку необхідно виходити із того, що норми ч. 4 ст. 288 КУпАП є спеціальними нормами у порівнянні з нормами Закону України «Про судовий збір», а тому особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати судового збору.

Таким чином, за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, судовий збір не сплачується.

Також, Верховний Суд у постановах від 13 грудня 2016 року у справі №21- 1410а 16) та від 31 січня 2017 року у справі № 298/1232/15-а висловив правовий висновок щодо застосування положень законодавства, які регулюють відносини, пов'язані зі сплатою судового збору у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Зокрема Верховний Суд зазначив, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статтей 287, 288, КУпАП, статтей 2-4 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи даної категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

З вище наведених норм права та фактичних обставин справи слідує, що позивачем судовий збір при зверненні до суду першої інстанції був сплачений помилково, оскільки він звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ.

Колегія суддів зазначає, що порядок повернення судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила передбачений статтею 7 Закону України «Про судовий збір», проте в матеріалах справи таке відсутнє.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з Управління національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 705,00 грн судового збору.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині визнання протиправними дій поліцейського щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення з управління в користь позивача коштів судового збору, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 243, ст. 268, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 жовтня 2018 року у справі № 309/2166/18 - скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій інспектора взводу з обслуговування доріг державного значення батальйону № 3 управління національної поліції у Львівській області Вітер Андрія Йосиповича щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення від 20 липня 2018 року серії ВР № 173673 за ч. 2 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1, сплачений ним судовий збір в розмірі 705, 00 грн за подання позовної заяви та прийняти нову постанову в цій частині, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.