Справа № 440/4451/18
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/4451/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/4451/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області (надалі - відповідач, УСЗН Миргородської міської ради), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні йому пільг на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня переміщення з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції 04.11.2014 та зобов'язати відповідача надати йому такі пільги, як інваліду II групи, за фактичним місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04.11.2014 по 30.11.2016.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на неправомірну, як на його думку, поведінку відповідача, що полягає у відмові надати пільги на житлово-комунальні послуги як інваліду ІІ групи та переміщеній особі, право на які визнано за ОСОБА_1 судовими рішеннями.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

26.12.2018 відповідач надав заперечення на позовну заяву, у якому стверджує про правомірність дій щодо прийняття рішення надати право використовувати пільгу на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання лише з 01.12.2016, тобто з моменту звернення за призначенням такої пільги. Зауважує, що копію протоколу №20 від 30.05.2018 щодо розгляду питання про надання пільги на житлово-комунальні послуги позивачу направлено 01.06.2018, однак позов ОСОБА_1 направив суду 13.12.2018, тобто з порушення строку звернення до суд за відсутності підстав для поновлення такого строку. До того ж позивач вже звертався з аналогічним позовом з того самого предмету до того самого відповідача (а.с. 26-27).

08.01.2019 позивач направив суду відповідь на відзив, в якій стверджує, що всупереч позиції відповідача він має право на отримання пільг на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня переміщення з окупованої території, тобто з 04.11.2014. Доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду вважає безпідставними з огляду на те, що рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій при УСЗН Миргородської міської ради від 30.05.2018 у формі протоколу №20 позивач отримав лише в серпні 2018 року (а.с. 41-42).

Суд розглядає дану справу на підставі частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в межах строку, встановленого статтею 263 цього ж Кодексу.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в УСЗН Миргородської міської ради з 04.11.2014 (а.с. 12). Місце перебування позивача зареєстровано Миргородським МВ УДМС України в Полтавській області з 19.05.2015 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12). Позивач є інвалідом війни ІІ групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується відповідним посвідчення серії Б №526083 (а.с. 3).

07.12.2015 ОСОБА_2 звернувся до УПСЗН Миргородської міської ради з письмовою заявою про надання пільг на житлово-комунальні послуги, як інваліду війни ІІ групи за фактичним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 (а.с. 28).

ОСОБА_3 обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 07.12.2015 №298-К встановлено, що заявник мешкає фактично у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_3, квартиру заявник винаймає. Власник ОСОБА_4 Громадянин ОСОБА_1 має статус інваліда 2 групи війни та має право на 100% пільги по сплаті ЖКП (а.с. 30-31).

Відповідно до Витягу з протоколу №56 засідання комісії по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій від 10.12.2015, ОСОБА_1 відмовлено у наданні права використання пільг, як інваліду війни ІІ групи на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання, так як факт сплати житлово-комунальних послуг за заявленою адресою не підтверджено (а.с. 10).

30.11.2016 позивачем укладено договір оренди квартири з власником житла, де він фактично мешкає (а.с. 32-34). Відповідно до пункту 5.7 цього Договору усі витрати за користування комунальними послугами, телефонами, послугами інтернет оплачуються Орендарем самостійно.

01.12.2016 позивач повторно звернувся до органу соціального захисту населення з заявою про надання вищезазначених пільг за фактичним місцем проживання (а.с. 31, зворотній бік).

02.12.2016 комісією по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що він перебуває на обліку як переміщена особа і отримує допомогу на проживання, для зменшення витрат на оплату житлово-комунальних послуг рекомендовано звернутися для оформлення субсидії по договору оренди, що підтверджується витягом з протоколу №44 (а.с. 9).

11.01.2017 комісія по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій повторно розглянула заяву позивача від 01.12.2016 про надання пільг на житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи за фактичним місцем його проживання. Комісія ухвалила: враховуючи обставини, що склалися, призначити пільги на житлово-комунальні послуги ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4. Пільги надати з дня звернення (а.с. 8).

Позивач не погоджуючись з таким рішенням комісії, звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до УСЗН Миргородської міської ради, в якому просив скасувати рішення УСЗН Миргородської міської ради №3 від 11.01.2017 в частині призначення надання ОСОБА_1 пільг на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня звернення - 01.12.2016 та зобов'язати УСЗН Миргородської міської ради надати йому пільги на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня переміщення з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме - з 04.11.2014.

11.09.2017 постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області по справі №541/1376/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано УСЗН Миргородської міської ради розглянути питання надання пільги ОСОБА_1 як інваліду війни ІІ групи на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня переміщення - 04.11.2014, та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства (а.с. 15-17).

Задовольняючи частково позов, Миргородський міськрайонний суд Полтавської області виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Миргородської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг 04.11.2014, при цьому в заяві було зазначено, що він являється інвалідом 2 групи та вказано фактичне місце проживання. Таким чином позивач, як внутрішньо переміщена особа, повинен був включений органом соціального захисту до ЄДАРП за новим місцем проживання, без надання довідки про зняття з обліку ЄДАРП за попереднім місцем проживання, з моменту переміщення".

На виконання постанови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11.09.2017 на засіданні комісії по вирішенню спірних питань щодо житлових субсидій, яке відбулося 24.11.2017 та оформлено протоколом №47, повторно розглянуто питання надання пільг ОСОБА_1 як інваліду війни ІІ групи на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання. Враховуючи вимоги чинного законодавства прийнято рішення надати право використовувати пільгу за фактичним місцем проживання з 01.12.2016 (а.с. 11).

Позивач не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, яка полягає у відмові в наданні пільг, оскаржив її до Полтавського окружного адміністративного суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.04.2018 у справі №816/872/18 позов ОСОБА_1 до УСЗН Миргородської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії УСЗН Миргородської міської ради щодо відмови у наданні ОСОБА_1 пільг на житлового-комунальні послуги за фактичним місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 з дня переміщення з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Зобов'язано відповідача повторно розглянути питання про надання пільг ОСОБА_1 як інваліду війни II групи на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 - 04.11.2014 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 18-21).

На виконання рішення суду, на засіданні Комісії по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій 30.05.2018 повторно розглянуто питання про надання пільг на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання ОСОБА_1 як інваліду війни ІІ групи. Комісія ухвалила: враховуючи норми чинного законодавства прийнято рішення надати право використовувати пільгу за фактичним місцем проживання з 01.12.2016, про що свідчить витяг з протоколу №20 (а.с. 7).

Не погоджуючись з визначеним вище рішенням відповідача, вважаючи, що висновки суду у справі №816/872/18 так і не були враховані УСЗН Миргородської міської ради при прийнятті рішення, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 4 - 5 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю); 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Аналіз вищенаведеної норми Закону свідчить на користь висновку про те, що для реалізації особою соціальних гарантій у сфері користування комунальними послугами необхідними передумовами у таких правовідносинах є наявність трьох складових: суб'єкт - особа, як носій права на пільгу, його воля на реалізацію гарантованого законом права та об'єкт у вигляді житла, за користування яким сплачується та чи інша комунальна послуга та з якого обчислюється розмір фактично понесених витрат на їх оплату.

Всупереч наведеному, у ситуації зі зверненням ОСОБА_1 наявними були лише дві, з необхідних трьох, передумови, а саме: суб'єкт в особі позивача та його волевиявлення у вигляді звернення до відповідача з приводу надання пільги на житлово-комунальні послуги за фактичним місцем проживання з дня переміщення з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції 04.11.2014 по 30.11.2016.

Однак доказів користування будь-яким житлом на будь-яких правових підставах позивач при цьому не надав.

У зв'язку з цим суд зазначає, що житлом фізичної особи, у відповідності до визначення наведеного у ст. 379 Цивільного кодексу України, є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього ж Кодексу цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Таким чином відсутність належних доказів користування позивачем у спірний період житлом на законних підставах позбавляє відповідача фактичної можливості реалізувати право, за наданням якого звернувся позивач. При цьому право на отримання пільг з оплати житлово-комунальних послуг особа набуває з моменту отримання відповідного статуту, в даному випадку - з моменту набуття статусу інваліда війни ІІ групи. Таке право є безумовним та не може бути обмежено. Право позивача на отримання зазначених пільг визнається і відповідачем. Але за відсутності доказів фактичного користування житлом, відсутні й підстави для реалізації пільги встановленої законом.

Правильність такого висновку суду доводиться й положеннями інших законодавчих актів України.

Так, законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки є Закон України від 24.06.2004 №1875-IV "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до визначень, наведених у ст. 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, відповідно до ст. 19 Закону країни "Про житлово-комунальні послуги", здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Тобто, в будь-якому випадку відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг виникають та здійснюються лише за наявності об'єкту - житла.

Так само, механізм включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр) інформації про пільговика, який визначений Положенням про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 (надалі - Положення) передбачає, що Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги - це автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України (далі - пільговики), отримують соціальні стипендії, державну допомогу постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей (п. 1 Положення).

Для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім'ї на пільги (з пред'явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, пред'являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується (абзац перший пункту 5 Положення).

Саме тому ОСОБА_1 зміг реалізувати своє суб'єктивне право на отримання пільги у відносинах з відповідачем лише після укладення 30.11.2016 договору оренди квартири з власником житла, де він фактично мешкає (а.с. 32-34).

Таким чином, відмовляючи позивачеві у наданні пільги у зв'язку з відсутністю доказів користування житлом та фактичним понесенням витрат на оплату житлово-комунальних послуг, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

Доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 з даним позовом суд вважає безпідставними з огляду на не надання доказів своєчасного вручення позивачу копії витягу з протоколу №20 засідання по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій.

Твердження УСЗН Миргородської міської ради щодо факту звернення ОСОБА_1 з аналогічним позовом з того самого предмету до того самого відповідача суд визнає необґрунтованим, оскільки предметом спору у даній справі є протиправність дій відповідача щодо відмови надати пільги на житлово-комунальні послуги за місцем фактичного проживання, що виразились у прийнятті рішення комісією по вирішенню спірних питань щодо надання житлових субсидій при УСЗН Миргородської міської ради від 30.05.2018, про оскарження якого позивач раніше не звертався.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача щодо протиправних дій відповідача.

За таких обставин у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_5, 37600, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради Полтавської області (вул. Гоголя, 92, м. Миргород, Полтавська область, 37600) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_5