Справа № 489/1939/17
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 січня 2019 р. № 489/1939/17
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Лісовська Н. В., ознайомившись із заявою позивача про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача:Управління Пенсійного фонду України в Інгульському районі м. Миколаєва, пр. Богоявленський, 55-е, м. Миколаїв, 54018

про:визнання дій неправомірними, скасування розпорядження від 21.08.2006 № 115749 та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду від 22.11.2018 р. скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.04.2017 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.08.2017 р., а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи нову редакцію КАС України, Ленінський районний суд м. Миколаєва ухвалою від 19.12.2018 р. адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Інгульському районі м. Миколаєва про визнання неправомірними дій, скасування розпорядження від 21.08.2006 р. № 115749, зобов'язання провести перерахунок та виплату заборгованості по пенсії - передав до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Разом із позовом у квітні 2017 р. позивач подавав заяву про поновлення строку звернення до суду. Заява мотивована тим, що про невідповідність індивідуального коефіцієнта заробітку позивач дізнався в 2012 р. Так, позивач звернувся до відповідача з заявою про інформування його щодо підстав зменшення індивідуального коефіцієнта заробітку. З листа відповідача від 16.01.2012 р. позивач дізнався про нібито подану ним заяву про перерахунок пенсії від 15.05.2006 р., якої насправді не писав.

У жовтні 2014 р. за заявою позивача проведено почеркознавчу експертизу заяви про перерахунок пенсії від 15.05.2006 р.

У 2015 р. за заявою позивача слідчим відділом Ленінського РВ ММУ УМВС відкрито кримінальне провадження.

Через відсутність юридичної освіти та незнання особливостей пенсійного законодавства позивач не знав про строки звернення до суду. Крім того, позивач посилається на ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 3 ст. 3 КАС України (в редакції від 15.12.2017 р.) передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За змістом цієї норми процесуальним строком є також строк звернення до суду, який, відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, становить шість місяців, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд у постанові від 22.11.2018 р. зазначив, що пенсія є періодичним платежем, що виплачується щомісяця. З порядком обчислення пенсії і, як наслідок, розміром пенсійних виплат, у тому числі отриманих у квітні 2017 р. (час звернення з позовом до суду), позивач не погоджується з моменту здійснення перерахунку в 2006 р. Тобто, правовідносини, з якими позивач пов'язує порушення свого права, є триваючими і продовжуються на момент подання позову до суду.

Звертаючись до практики Європейського Суду з прав людини, суд виходить з того, що в справі Bellet v. France зазначено, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду, у зв'язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Зважаючи на викладене, на переконання суду, відсутність юридичної освіти та незнання законодавства не можуть стати перешкодою для звернення особи за захистом своїх прав, що було б прямим порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Тим, більше, що спірні правовідносини є триваючими і стосуються соціальних прав особи.

Суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (ч. 1, 4 ст. 122 КАС України).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку та поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 118, 122, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду задовольнити.

2. Визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити пропущений строк.

Ухвала окремо не оскаржується.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Суддя Н. В. Лісовська