Справа № 2240/2470/18
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2470/18

Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

24 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Охрімчук І.Г. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року (м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області №ф-13053-17 від 19 березня 2018 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вимога про сплату боргу є протиправною, оскільки відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач звільнена від сплати єдиного внеску як пенсіонер за віком.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги - задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області №ф-13053-17 від 19 березня 2018 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем самостійно подано до ДПІ у м.Хмельницькому Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, тому на думку відповідача суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком або інвалідами, підлягає сплаті на загальних підставах та не підлягають скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1, позивачка отримує пенсію за віком.

Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області, на підставі статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12948-17 від 16 березня 2018 року, відповідно до якої позивачу визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 8431,73 грн.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка як фізична особа-підприємець, яка є пенсіонером за віком та зареєстрована платником єдиного податку, не повинна сплачувати єдиний внесок, у зв'язку з чим оскаржувана вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає скасуванню.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464), Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 та підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-5, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з статтею 1 Закону №1058 пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464 (в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" від 07 липня 2011 року №3609, який набув чинності з 06 серпня 2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Виходячи із зазначених правових норм, право не сплачувати єдиний внесок поширюється на фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є пенсіонерами за віком або інвалідами, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

З викладеного слідує, що від сплати єдиного внеску звільняються пенсіонери, пенсія яких призначена відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Оскільки позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, то відповідно до частини сьомої статті 1 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України і деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" від 07 липня 2011 року №3609-VІ, ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI доповнено частиною четвертою, згідно з якою особи, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу і обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім цього, в ході судового розгляду суду не було надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач укладала будь-які договори добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що сформована Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області вимога про сплату боргу (недоїмки) №ф-13053-17 від 19 березня 2018 року є протиправною та, як наслідок, підлягає скасуванню.

Вказана правова позиція узгоджена з практикою Верховного суду, викладеною у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №806/1575/16.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно з ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 січня 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Охрімчук І.Г. Моніч Б.С.