Справа № 802/1605/18-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1605/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

15 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Никонюка О.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вінницької міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним рішення, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправною бездіяльності виконавчого комітету Вінницької міської ради щодо розгляду заяв ОСОБА_2 від 09.01.2018 року, реєстраційний індекс Ф-01-1887, від 13.02.2018 року, реєстраційний індекс Ф-01-12357, скарги від 19.03.2018, реєстраційний індекс Ф-01-21437, відповідно до вимог статті 40 Конституції України та статті 15 Закону України "Про звернення громадян" та щодо включення ОСОБА_2 до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення відповідно до статті 46 Житлового кодексу України, пункту 7 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", пунктів 46, 47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470; визнання протиправним рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №118 від 18.01.2018 року в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_2; зобов'язання виконавчого комітету Вінницької міської ради скасувати його рішення №118 від 18.01.2018 року у частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_2 та новим рішенням включити ОСОБА_2 до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення відповідно до статті 46 Житлового кодексу України, пунктами 46, 47 Правил обліку з поновленим станом на 2009 рік та невідкладним забезпеченням житлом згідно документів його облікової справи; стягнення з виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 100000 (сто тисяч) гривень за моральну шкоду, заподіяну протиправною бездіяльністю та рішенням суб'єкта владних повноважень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано п.2.2. рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №118 від 18.01.2018 "Про зняття з квартирного обліку" в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_2 В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а провадження у справі закрити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.06.1990 року рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №109 ОСОБА_2 взято на квартирний облік з правом на пільгове отримання житла у першу чергу, але не пізніше, ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання, згідно з постановами Ради Міністрів СРСР № 193 від 17.02.1981, №237-74 від 21.03.1989 та №734 від 07.09.1989, Ради Міністрів УРСР і УРР професійних спілок № А1 (п. 45) від 11.12.1984 року.

Власного житла у місті Вінниці до цього часу позивач не отримав, постійного місця проживання не має, тимчасово проживає, за адресою реєстрації за згодою та умовами власників квартири.

09.01.2018 року позивач звернувся до виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою, реєстраційний індекс Ф-01-1887, про виплату грошової компенсації за ненадану законно та своєчасно квартиру в місті Вінниці

Листом від 07.02.2018 року № Ф-01-1887/01-20 від 07.02.2018 року відповідач повідомив ОСОБА_2 про те, що згідно з рішенням виконкому міської ради №118 від 18.01.2018 року позивача знято з квартирного обліку, як забезпеченого нормою рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в м.Вінниці, інші законні підстави перебувати на квартирному обліку у порзивача відсутні.

13.02.2018 року позивач звернувся до виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою, реєстраційний індекс Ф-01-12357, про включення до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення відповідно до статті 46 Житлового кодексу України, пункту 7 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", пунктів 46, 47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 (надалі - Правил обліку).

Листом від 14.03.2018 року № Ф-01-12357/01-00 відповідач повідомив ОСОБА_2 про те, що згідно з рішенням виконкому міської ради №118 від 18.01.2018 року позивача знято з квартирного обліку, як забезпеченого нормою рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в м.Вінниці, інші законні підстави перебувати на квартирному обліку у порзивача відсутні.

19.03.2018 року позивач звернувся до міського голови м. Вінниця Моргунова С.А. зі скаргою, реєстраційний індекс Ф-01-21437, про поновлення своїх прав, захист законних інтересів, розгляд прохань належним чином та включення ОСОБА_2 до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення у відповідності зі статтею 46 Житлового кодексу України, пунктом 7 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", пунктами 46, 47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470 (надалі - Правил обліку), з підстав, які підтвердив відповідними документами.

Листом від 20.04.2018 року № Ф-01-21437/100-00 виконавчий комітет Вінницької міської ради повідомив ОСОБА_2 про те, що враховуючи той факт, що позивач не перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті міської ради, прохання про позачергове забезпечення житлом в обхід черг та списків громадян, які перебувають на квартирному обліку та потребують поліпшення житлових умов, є неможливим, оскільки це призведе до порушення Конституції України та законів України.

Не погодившись з розглядом вказаних вище заяв та рішенням про зняття з квартирного обліку, позивач звернувся до суду з позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було позбавлено можливості вносити пропозиції з питань, які обговорюються, давати пояснення, позивач не був повідомлений про засідання виконкому, і у зв'язку з цим, не міг бути присутнім при прийнятті оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України; в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду заяв ОСОБА_2 від 09.01.2018 року, реєстраційний індекс Ф-01-1887, від 13.02.2018 року, реєстраційний індекс Ф-01-12357, скарги від 19.03.2018, реєстраційний індекс Ф-01-21437, відповідно до вимог статті 40 Конституції України та статті 15 Закону України "Про звернення громадян" та щодо включення ОСОБА_2 до окремого списку на позачергове одержання жилого приміщення відповідно до статті 46 Житлового кодексу України, пункту 7 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", пунктів 46, 47 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470; визнання протиправним рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №118 від 18.01.2018 року в частині зняття з квартирного обліку ОСОБА_2

Отже, цей позов подано на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

Таким чином, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки пов'язані з поновленням порушеного права у сфері житлових відносин, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень, тобто відповідача.

Оскільки спірні правовідносини пов'язані із захистом порушених житлових прав ОСОБА_2, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір не є публічно-правовим і повинен вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 488/1176/14-а, від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначена категорія спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вінницької міської ради задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання протиправним рішення, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі та підписана 24 січня 2019 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.