Справа № 826/7294/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

21 січня 2019 року м. Київ№ 826/7294/17
Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про зобов'язання скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому просить:

- зобов'язати державну виконавчу службу скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.12.2015 р. у справі № 23056/07 за рішенням Комітету Європейського Суду від 17 липня 2014 р. як незаконну та безпідставну та поновити виконавче провадження у цій справі;

- зобов'язати відповідача виконати всі необхідні дії для виконання рішення Комітету Європейського Суду від 17 липня 2014 р. по моїй справі № 23056/07;

- зобов'язати відповідача виконати всі необхідні дії щодо виплати позивачці несплаченої частини сатисфакції в сумі 397,74 Євро в перерахунку на національну валюту на дату виплати (п.5 постанови рішення Комітету Європейського Суду).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2017 відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Слід зазначити, що з 15.12.2017 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України в новій редакції, визначеній Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017. Згідно з пунктом 10 частини першої Розділу VII Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем було протиправно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.12.2015 р. у справі № 23056/07 за рішенням Комітету Європейського Суду від 17 липня 2014 р., оскільки дане рішення на момент звернення позивачки до суду з цим позовом виконано не в повному обсязі. Просить задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що вважає позовну заяву ОСОБА_1 безпідставною, необґрунтованою, оскільки Міністерством юстиції у повному обсязі виплачено позивачці належну пеню, яка виникла в ході виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України», де ОСОБА_1 є одним із заявником. Разом з тим, відповідач зазначив, що позивачкою пропущено строк звернення до суду, оскільки про оскаржувану постанову ОСОБА_1 дізналась ще в грудні 2015 року.

Згідно із частиною третьою статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. В судовому засіданні суд дійшов висновку про доцільність подальшого розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, про оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.12.2015 року позивачка була обізнана починаючи з 2016 року, про що вказує сама позивачка у своїй позовній заяві та підтверджується численними зверненнями останньої до органів державної влади з приводу не виконання судового рішення.

Так, як зазначає ОСОБА_1 03.05.2017 року вона звернулась з клопотанням до Міністра юстиції України з проханням особисто розібратись у суті справи останньої, на що отримала відповіді у встановленому законом порядку.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Так, в силу вимог частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції, чинній на час подання позову до суду, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої та другої статті 181 КАС України (в редакції чинній на момент звернення до суду) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Вказаній статті закону кореспондує частина третя статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент звернення), яка також передбачає, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення яка затверджується начальником відділу, якому він безпосереднім і підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам та може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні положеннями містяться й у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є чинною на момент постановлення даної ухвали.

Приписами частин першої та другої цієї статті передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Враховуючи викладене, позивачка знала про порушення своїх прав та інтересів оскаржуваною постановою про закриття виконавчого провадження від 01.12.2015 року, разом з тим, позивачка звернулась з відповідним позовом про визнання протиправною постанови про закінчення виконавчого провадження до Окружного адміністративного суду м. Києва лише 26.06.2017.

Таким чином, оскаржуючи у червні 2017 року постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження від 01.12.2015, ОСОБА_1 пропустила передбачений законом десятиденний строк звернення до суду.

Водночас, позивачка не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів про наявність поважних причин пропуску строку на звернення до суду з даними вимогами.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З системного аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, обставини, які надавали б суду підстави вважати причини пропуску строку звернення з позовом до суду поважними відсутні.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, судом не встановлено обставин, які надавали б суду підстави вважати причини пропуску строку звернення з позовом до суду поважними, оскільки у позивача було достатньо часу для реалізації права на судовий захист, з урахуванням наявних матеріалів у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву до ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зобов'язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур