Справа № 826/20647/14
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2019 року

Київ

справа №826/20647/14

адміністративне провадження №К/9901/3502/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2, на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року (суддя Шулежко В.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року (судді Межевич М.В., Земляна Г.В., Сорочко Є.О.) у справі № 826/20647/14 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (далі - Уповноважена особа Фонду, Банк відповідно) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Фонду, що полягає у невідшкодуванні коштів за рахунок Фонду за вкладом ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; паспорт НОМЕР_2, виданий Куйбишевським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 17 листопада 2005 року, адреса проживання: АДРЕСА_1) відповідно до договору від 02 липня 2014 року № 43520 банківського вкладу (депозиту) «Планер»;

визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду, що полягає у не внесенні відомостей ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду за договором від 02 липня 2014 року № 43520 банківського вкладу (депозиту) «Планер»;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду за договором від 02 липня 2014 року № 43520 банківського вкладу (депозиту) «Планер»;

зобов'язати Уповноважену особу Фонду надати до Фонду додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_1, яким необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду;

зобов'язати Фонд здійснити відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 відповідно до договору від 02 липня 2014 року № 43520 банківського вкладу (депозиту) «Планер» за рахунок Фонду;.

зобов'язати Фонд та Уповноважену особу Фонду подати у тижневий строк з моменту набрання рішенням по справі законної сили звіт про виконання судового рішення.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що Уповноважена особа Фонду правових підстав для визнання договору банківського вкладу нікчемним не мала, а отже, відповідачі всупереч нормам чинного законодавства, не включили її до переліку і в подальшому до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Банку за рахунок Фонду.

Суди у цій справі встановили, що ОСОБА_1 та Банк уклали договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 02 липня 2014 року № 43520.

Відповідно до умов пункту 1.1. зазначеного договору Банк в особі начальника відділення № 2 у м. Донецьку приймає від вкладника грошові кошти в сумі 184 400, 00 грн у тимчасове строкове користування на строк до 07 серпня 2014 року. Згідно з пунктом 1.2. указаного договору процентна ставка за вкладом встановлюється у розмірі 19,75 відсотків річних.

Згідно з платіжним дорученням від 02 липня 2014 року №.57821.665.85 Банк прийняв на користь ОСОБА_1, як вкладника, грошові кошти в сумі 184 400,00 грн на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_3, який був відкритий відповідно до пункту 2.1.1 вказаного вище договору.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року № 491 «Про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 14 серпня 2014 року № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Банку», згідно з яким з 15 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гончарова С.І.

Правління Національного банку України постановою від 10 листопада 2014 року № 717 відкликало банківську ліцензію та ліквідовано Банк.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 13 жовтня 2014 року № 119 розпочато процедуру ліквідації Банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 13 листопада 2014 року та призначено Гончарова С.І. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку строком на 1 рік з 13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 21 листопада 2014 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам Банку, для отримання коштів вкладники з 21 листопада по 31 грудня 2014 року включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «Альфа-Банк»; виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Дізнавшись про відсутність її в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, представник ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Фонду із адвокатським запитом від 15 грудня 2014 року, у якому поставлено питання про виплату ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування за вкладом.

За результатами розгляду запиту Уповноважена особа у листі від 17 грудня 2014 року № 001/1299 повідомила, що договір банківського вкладу від 02 липня 2014 року № 43520 та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог статті 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VІ) та статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Вважаючи зазначені дії відповідачів щодо не включення позивача до переліку та загального реєстру вкладників та не відшкодування коштів за рахунок Фонду за вкладом протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 21 січня 2015 року у задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою 07 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Уповноважена особа Фонду правильно не включила позивачку до переліку вкладників, і як наслідок Фонд не включив її до загального реєстру вкладників і не відшкодував кошти за рахунок Фонду, а тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Фонду, що полягає у невідшкодуванні коштів за рахунок Фонду за вкладом ОСОБА_1, визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду, що полягає у невключені ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, та зобов'язання Уповноваженої особи Фонду включити ОСОБА_1 до повного переліку вкладників, і надати до Фонду додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_1, зобов'язання Фонду здійснити відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції і зазначив, що оскільки реальні кошти позивачка на вкладний рахунок не перераховувала, тому договір вкладу, який вона уклала з Банком є нікчемним.

Позивачка не погодилася із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і через представника звернулася із касаційною скаргою про їх скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Указує на помилковість висновків судів щодо необхідності особистого внесення грошових коштів на власний депозитний рахунок.

Також наголошує, що Уповноважена особа Фонду перевищила свої повноваження, визнавши договір банківського вкладу позивача нікчемним, оскільки в даному випадку відсутні обставини, передбачені частиною третьою статті 38 Закон № 4452-VІ, яка є спеціальною нормою.

Зазначає і про обґрунтування судових рішень неналежними доказами.

У відзивах на касаційну скаргу Фонд та Уповноважена особа Фонду просять залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 826/1476/15) виснував, що перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

У цьому рішенні суд зазначив також, що поняття «подрібнення вкладів», «розбивка вкладів», вжиті у судових рішеннях, не є правовими. Фактично під «подрібненням» чи «розбивкою» розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивачки будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку.

Ці висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, ухвалені за результатами розгляду справ, фактичні обставини яких є подібними до фактичних обставин, встановлених у справі, що розглядається, - спір у справі, що розглядається, також стосується правомірності дій уповноваженої особи Фонду, Фонду щодо відмови включити позивачку до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та правомірності наказу уповноваженої особи Фонду про визнання правочину нікчемним, тому колегія суддів у вимірі фактичних обставин цієї справи вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволені позову без встановлення фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, є передчасними.

Разом з тим, з'ясування зазначених обставин має істотне значення при вирішенні спору для встановлення обґрунтованості позовних вимог.

При цьому, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 353 цього ж Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

За таких обставин висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є передчасними і зробленими без дослідження всіх зібраних у справі доказів, а тому судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи місцевому адміністративному суду необхідно врахувати викладене, в повній мірі дослідити всі зібрані у справі докази, надати належну правову оцінку аргументам учасників справи, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 238, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року у справі № 826/20647/14 ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Справу № 826/20647/14 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко