Справа № 2а-7853/11/1111
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 січня 2019 року

Київ

справа №2а-7853/11/1111

адміністративне провадження №К/9901/9692/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І. та судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградської міської ради, Управління Держкомзему у м. Кіровограді, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправними рішень за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Чумака С. Ю., Гімона М.М., Юрко І.В. від 06 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Кіровоградської міської ради, Управління Держкомзему у м. Кіровограді, третя особа ОСОБА_3, в якому просила визнати протиправними рішення Кіровоградської міської ради від 09 липня 2009 року № 2268 «Про затвердження матеріалів вибору та надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1», та рішення від 15 квітня 2010 року № 3401 «Про передачу земельних ділянок у власність в частині затвердження ОСОБА_3 проекту землеустрою та передачі їй у власність земельної ділянки - пункти 4 та 5».

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 6 грудня 2011 року адміністративний позов задоволено.

ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу на вказане рішення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 6 грудня 2011 року у справі № 2а-7853/11/1111 скасовано, провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградської міської ради, Управління Держкомзему у м. Кіровограді, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправними рішень закрито.

Суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, виходив з того, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, зазначив при цьому, що рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне, й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права користування землею в порядку оренди), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Касаційна скарга подана 27 липня 2016 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 2а-7853/11/1111, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак, розгляд справи цим судом не був закінчений.

Згідно з пунктом 4 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 серпня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, а саме: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленко Н.В.

Суддя-доповідач Берназюк Я.О. ухвалою від 08 січня 2019 року прийняв до свого провадження адміністративну справу та призначив її до розгляду ухвалою від 21 січня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 22 січня 2019 року.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що вказана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки судом апеляційної інстанції було порушено норми процесуального права. Зазначає також, що спір по цій справі є публічно-правовим, так як виник з приводу індивідуального акта суб'єкта владних повноважень - Рішенням Кіровоградської міської ради від 09 липня 2009 року № 2268 ОСОБА_3 затверджено матеріали вибору земельної ділянки та надано дозвіл та вимоги на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі. Пунктом 4 рішення Кіровоградської міської ради від 15 квітня 2010 року № 3401 ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та акт визначення розміру збитків власникам землі та землекористувачам, пов'язаних із вилученням земельної ділянки. Пунктом 5 цього ж рішення ОСОБА_3 передано у власність вказану вище ділянку.".

Відповідно до частини шостої статті 346 КАС України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Враховуючи, що учасник справи оскаржує постанову суду апеляційної інстанції з підстав порушення правил предметної юрисдикції, то за правилами частини шостої статті 346 КАС України є підстава для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 вересня 2010 року № 19-рп/2010 прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов'язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. В Україні систему судів утворено згідно з положеннями Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах.

У рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі за текстом - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року («Golder v. the United Kingdom» № 4451/70). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» від 17 січня 2012 року («Stanev v. Bulgaria» № 36760/06).

Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі "Доббертен проти Франції" зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France № 88/1991/340/413).

Керуючись статтями 341, 345, 346, 347, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Передати справу № 2а-7853/11/1111 за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кіровоградської міської ради, Управління Держкомзему у м. Кіровограді, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправними рішень на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко