Справа № 480/4131/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 р. Справа №480/4131/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Іванія Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до суду з позовною заявою до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (далі - відповідач, управління ВД ФССУ у Сумській області, Фонд), в якій просив:

1) визнати незаконною та скасувати постанову від 17.08.2018 №1807/5304/5304/1 про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг;

2) зобов'язати відповідача призначити позивачу страхові виплати у зв'язку з професійним захворюванням відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, якою йому відмовлено у страхових виплатах та наданні соціальних послуг, у зв'язку з навмисними діями, а також бездіяльністю потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку. Обґрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_3 стверджує, що виписка з медичної карти, на яку посилається відповідач в оскаржуваній постанові, не є документом, що визначає придатність/не придатність позивача до роботи. Зазначив, що таким документом повинна бути довідка про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду позивача. Відмітив, що відповідно до медичного висновку від 25.04.2016 та виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №07-01-13/683 від 07.07.2017, на які також посилається відповідач, у позивача вже наявні діагнози професійного захворювання, тобто будь-які подальші дії позивача вже не можуть вплинути на виникнення професійного захворювання, оскільки воно вже встановлене, при цьому три місяці роботи на посаді електрозварника не могли призвести до виникнення професійного захворювання. Внаслідок прийняття оскаржуваної постанови позивач позбавлений можливості отримувати страхові виплати у зв'язку із професійними захворюваннями, передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Ухвалою суду від 12.11.2018 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач 04.12.2018 подав до суду відзив на позов, в якому, з урахуванням поданих доказів (а.с.26-60), просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з того, що відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку. Вказана норма не пов'язує бездіяльність потерпілого, у вигляді невиконання приписів та обмежень лікаря, з певним строком або періодом такої бездіяльності (невиконання). Тобто, підставою для відмови у страхових виплатах і наданні соціальних послуг є сам факт бездіяльності (невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямований на створення умов для настання страхового випадку.

Позивач, знаючи та прямо усвідомлюючи, що йому протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища відповідно до медичного висновку профпатологічної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання клініки Науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного університету від 25.04.2016 та виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3, 18.08.2017 працевлаштувався на TOB «СК Деплекс» електрогазозварником ручного зварювання (працював по 07.11.2017), де шкідливі фактори виробничого середовища на його робочому місці перевищували нормативне значення, що підтверджується протоколами проведення досліджень від 26.10.2017 №121, від 27.10.2017 №141, від 27.10.2017 №186, які були враховані при складанні Інформаційної довідки про умови праці ОСОБА_3 від 07.03.2018 та подальшому встановленні зв'язку його захворювання з умовами праці на TOB «СК Деплекс».

Свідоме не виконання ОСОБА_3 приписів та обмежень лікаря щодо протипоказаної роботи в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища встановлено комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та відображено в п.п. 16 та 19 акта.

Таким чином, вважає, що позивачем були свідомо або через необережність створені умови для настання страхового випадку.

Представник відповідача заперечував проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні (а.с.61), однак, ухвалою суду від 06.12.2018 клопотання представника відповідача було залишено без задоволення та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10.12.2018 позивач подав відповідь на відзив (а.с.64-66), в якій, з посиланням на ст.29 Кодексу законів про працю України, зазначив, що обов'язок проінформувати про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів лежить на роботодавці, яким з 18.08.2017 по 07.11.2018 позивач не був, тому є безпідставним покладати на нього відповідальність за не виконання обов'язків роботодавцем. При цьому, доказів того, що позивачу доведено інформацію до початку роботи про перевищення нормативних значень шкідливих факторів та того, що позивач направлявся на медичний огляд та відмовився від його проходження відповідачем не надано. Наголосив, що з медичного висновку та виписки з медичної карти хворого чітко вбачається, що на момент їх складення у ОСОБА_3 вже наявне професійне захворювання.

Ухвалою суду від 20.12.2018 розгляд справи за клопотанням представника позивача було відкладено на 14.01.2019.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (ч.3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 21.12.1981 по 11.11.1985, з 26.01.1987 по 02.01.1995 та з 20.04.1999 по 31.12.2003 перебував у трудових відносинах з ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (на даний час ПАТ «Сумське МНВО»), з 01.01.2006 по 28.04.2011, з 18.08.2017 по 07.11.2017 перебував у трудових відносинах з ТОВ «СК Деплекс», в тому числі з 01.01.2007 по 28.04.2011, а також з 18.08.2017 по 07.11.2017 - на посаді електрогазозварника. Зазначене підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.31-34).

У квітні 2016 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в клініці Науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного університету (далі - НДІ ГП та ПЗ ХНМУ), де на підставі протоколу засідання профпатологічної лікарсько-експертної комісії (далі ППЛЕК) від 20.04.2016 №10/699 було встановлено вперше професійне захворювання у позивача: хронічне обструктивне захворювання легень ІІ стадії токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії, дистонія головних бронхів І-ІІст. Емфізема легень ІІ ступеню. Легенева недостатність ІІ ступеню. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість (третій ст.). Хронічний атрофічний ринофаринголарингіт токсико-пилової етіології.

На підставі вказаного протоколу, 25.04.2016 було направлено повідомлення форми П-3 про професійне захворювання (отруєння) від 20.04.2016 №22 та 25.04.2016 складено медичний висновок про наявність професійного характеру захворювання №0803/429.

Вказані обставини вбачаються з Повідомлення за формою П-3 від 20.04.2016 (а.с.14) та медичного висновку від 25.04.2016 (а.с.12). В медичному висновку від 25.04.2016 №0803/429 та виписці з медичної карти від 25.04.2016 №08-06/456 (а.с.11,12), зазначено, що протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища.

ОСОБА_3 звернувся до відповідача з метою призначення страхових виплат, однак, позивач був повідомлений, що відповідач не має можливості винести постанову та здійснити нарахування і виплату страхових виплат, у зв'язку з неможливістю ТОВ СК «Деплекс» надати довідку про середню заробітну плату електрогазозварника 5-го розряду за сумісництвом, оскільки діяльність підприємства ТОВ «СК Деплекс» була призупинена з 01.08.2011 (а.с.19).

Позивач з вказаним не погодився та звернувся до Ковпаківського районного суду м.Суми за захистом своїх прав.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 16.01.2017 у справі №592/9022/16-ц (а.с.16-17), що набрало законної сили 07.02.107, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 було відмовлено в отриманні страхових виплат, визнано недійсним складене та направлене на останнє місце роботи хворого 20.04.2016 Повідомлення про професійне захворювання Форми П-3 та визнано недійсним акт розслідування хронічного професійного захворювання №1 від 13.06.2016 складений відносно ОСОБА_3 за Формою П-4.

У період з 19.06.2017 по 07.07.2017 позивача повторно оглянули в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, де встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень ІІ стадії токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії, дистонія головних бронхів І-ІІст. Емфізема легень ІІ ступеню. Легенева недостатність ІІ ступеню. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість (третій ст.). Хронічний атрофічний ринофаринголарингіт токсико-пилової етіології, про що 08.05.2018 направлено повідомлення форми-3 від 03.05.2018 та 08.05.2018 складено медичний висновок №0701-12/509 (а.с.13,20). Тобто фактично було підтверджено встановлений раніше - 20.04.2016 попередній діагноз професійного захворювання, оскільки, ні протокол засідання ППЛЕК від 20.04.2016 №10/699, в ході якого встановлено професійне захворювання, ні виданий на підставі нього медичний висновок від 25.04.2016 №0803/429, визнано недійсними не були (а.с.12,16). Крім того, у п.7 виписки з медичної карти амбулаторного хворого зазначено, що вперше професійне захворювання було встановлено в 2016році (а.с.10)

В повідомленні форми П-3 від 03.05.2018 та у виписці з медичної карти від 07.07.2017 знову було вказано, що працездатність обмежена, протипоказана ОСОБА_3 робота в умовах пилу, токсичних, алергізуючих, подразнюючих речовин, інтенсивного шуму, фізичного перенапруження, несприятливих метеочинників. Направлено до МСЕК для пенсіонування за професійними захворюваннями (а.с.13).

В подальшому було проведено розслідування професійного захворювання та був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_3 за формою П-4 від 26.07.2018 (далі - акт, а.с.55-56), в пунктом 16 акту якого зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: шкідливі умови праці, тривалий стаж в шкідливих умовах праці, не забезпечення працівників засобами індивідуального захисту, допуск до роботи без попередніх та періодичних медичних оглядів, добровільне волевиявлення хворого працювати в шкідливих умовах праці протипоказаних йому згідно рекомендацій лікаря. В п.19 акта зазначено, що позивач не виконав приписи та обмеження лікаря щодо протипоказаної роботи в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища, як зазначені в медичному висновку від 25.04.2016 (а.с.12) та у виписці з медичної картки від 07.07.2017 (а.с.10).

Позивач, з метою призначення йому страхових виплат у зв'язку із професійним захворюванням повторно звернувся до відповідача з заявою від 09.08.2018 (а.с.35).

17.08.2018 відповідач виніс постанову №-1807/5304/5304/1 про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг, якою відмовлено у призначенні ОСОБА_3 страхових виплат, у зв'язку з його бездіяльністю, спрямованою на створення умов для настання страхового випадку (а.с.36).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд, виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначає закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» основними завданнями Фонду та його робочих органів є: надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону. В свою чергу, страховими виплатами, відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідуванні професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим (ч.ч.3,6 ст. 36 закону).

При цьому, відповідно до ч.1 ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів (ч.ч.1,2 ст.44 закону).

Схожі норми містились і в п.п. 1.4,1.5 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року №24 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 р. за №715/13982) з метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат та здійснення робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, чинного до 01.10.2018, тобто на час прийняття оскаржуваної постанови (17.08.2018), (далі - Порядок Фонду №24).

Так, відповідно до п.п.1.4, 3.1 зокрема Порядку Фонду №24 робочі органи виконавчої дирекції Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, перелік яких визначений, зокрема у пункті 3.1 цього Порядку (заява потерпілого про призначення страхових виплат; акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 (якщо таке встановлено); рішення суду про встановлення факту нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (якщо було засідання суду з цього питання); висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності; довідка про середню заробітну плату (доход); копія трудової книжки або витяг з неї, засвідчені страхувальником або підписом працівника робочого органу виконавчої дирекції Фонду при пред'явленні оригіналу; довідка про розмір пенсії по інвалідності (якщо вона призначена) унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі про розмір одержуваних надбавок), і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Судом встановлено, що позивачем до відповідача були надані всі наявні у нього документи разом з заявою про призначення страхових виплат від 09.08.2018 (а.с.35).

При цьому, як встановлено судом, правовою підставою для відмови у страхових виплатах відповідач у постанові від 17.08.2018 зазначив ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (а.с.36), відповідно до п.1 ч.1 якої Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце: навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку.

Відповідач, посилаючись на виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) від 07.07.2017 та медичний висновок ППЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ від 25.04.2016, робить висновок, що позивач, знаючи та прямо усвідомлюючи, що йому протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища, 18.08.2017 працевлаштувався на ТОВ «СК Деплекс» електрогазозварником ручного зварювання, де шкідливі фактори виробничого середовища на робочому місці перевищували нормативне значення. Тобто, ОСОБА_3 допустив свідому бездіяльність (невиконання приписів та обмежень лікаря), спрямована на створення умов для настання страхового випадку.

Однак, суд не може погодитись з таким висновком відповідача, оскільки за приписами п.1 ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» підставою для відмови у страхових виплатах є встановлення факту, по-перше, навмисних дій та бездіяльності потерпілого, по-друге, саме такі дії чи бездіяльність повинні були бути спрямовані на створення умов для настання страхового випадку, в даному випадку, в розумінні п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - виникнення професійного захворювання.

Разом з тим, як вбачається з досліджених в судовому засіданні обставин у справі, а саме, медичного висновку ППЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ від 25.04.2016 №0803/429, на який також посилається відповідач (а.с.12,36), та який передував акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.07.2018, підґрунтям для визначення професійної категорії захворювання є стаж роботи в шкідливих умовах праці 23 роки (не 3 місяці), інформація про умови праці представлена в санітарній характеристиці позивача від 21.03.2016 №284, анамнез хвороби - розвиток захворювань в період контакту з шкідливими умовами праці. Згідно вказаного ж медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання ППЛЕК від 20.04.2016, вперше професійне захворювання було встановлено позивачу в 2016 році. Про те, що позивачу професійне захворювання вперше встановлено в 2016 році зазначено і у виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.07.2017 №07-01-13/683 (а.с.10), на яку також посилається відповідач. При цьому, в усіх зазначених документах, а також в акті розслідування від 26.07.2017 зазначено, що позивач в умовах впливу шкідливих факторів працював, не 3 місяці, а на багато більше, в тому числі в акті зазначено 9 років.

У зв'язку з цим, висновок відповідача, що бездіяльність позивача, яка полягала у не виконанні ОСОБА_3 приписів лікарів, зазначених у медичному висновку від 25.04.2016 та у виписці із медичної карти від 07.07.2017, та була спрямована на створення умов для настання страхового випадку є необґрунтованим, оскільки будь-які подальші дії позивача після встановлення вперше в 2016 році професійного захворювання (тобто настання страхового випадку) вже не можуть вплинути на виникнення професійного захворювання, оскільки воно вже встановлене, а тому три місяці роботи на посаді електрозварника в ТОВ «СК Деплекс» (з 18.08.2017 по 07.11.2017) не могли призвести до виникнення професійного захворювання, яке вже було встановлено в 2016році.

Крім того, жодного належного доказу на підтвердження того, що позивачем свідомо була вчинена бездіяльність, спрямована на настання страхового випадку, відповідачем суду не надано. Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 був обізнаний про шкідливі умови праці, зокрема, з 18.08.2017 по 07.11.2017, відповідачем суду не надано. Ті ж протоколи за №121 від 26.10.2017, №141 від 27.10.2017, №186 від 27.10.2017 (а.с.42-44), на які посилається відповідач, в обґрунтування своєї позиції, не свідчать про той факт, що позивач перед початком своєї роботи в 2017р. був обізнаний про шкідливі умови праці на робочому місці. На жодному протоколі відсутній підпис позивача про його ознайомлення з вказаними протоколами.

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.07.2018 форми П-4 (а.с.55-56), на переконання суду, з урахуванням вказаних вище обставин справи та досліджених доказів також не свідчить про той факт, що позивач вчинив навмисну бездіяльність, спрямовану на створення умов для настання страхового випадку, оскільки, як вже зазначалось вище фактично страховий випадок настав ще в 2016 році.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не була прийнята добросовісно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідачем не було надано належну оцінку документам, наданим позивачем разом з заявою, тим більше при повторному зверненні, така постанова не може відповідати критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим суд вважає необхідним визнати таку постанову протиправною та скасувати.

Щодо вимоги ОСОБА_3 зобов'язати відповідача призначити позивачу страхові виплати у зв'язку з професійним захворюванням відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Таке право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Приймаючи до уваги, норми ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п.п.1.4, 1.5 Порядку Фонду №24, а також п.п. 1.4,1.5 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року N 11, чинного на час прийняття рішення судом, враховуючи, що призначення страхових виплат відноситься до повноважень відповідача, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_3 страхові виплати у зв'язку з професійним захворюванням виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Разом з тим, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог, та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 09.08.2018 про призначення страхових виплат у зв'язку з професійним захворюванням, з прийняттям постанови, з урахуванням висновків суду.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (40022, Сумська область, м.Суми, пл.Троїцька, буд.5, ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області від 17.08.2018 №1807/5304/5304/1 про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг ОСОБА_3.

Зобов'язати управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 09.08.2018 про призначення страхових виплат у зв'язку з професійним захворюванням, з прийняттям постанови, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21.01.2019.

Суддя І.Г. Шевченко