Справа № 807/19/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2974/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Калинич Я.М., час ухвалення судового рішення 16 год 13 хв у м. Ужгороді) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Стефанишина Романа Ігоровича) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України, визнати протиправним та скасувати п.2 наказу №2088 від 06.12.2017 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України та наказу №256 о/с від 121.12.2017 про звільнення його зі служби в поліції, поновити на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Виноградівського відділення поліції (далі - ВП) Берегівського відділу (далі - ВП) ГУ НП в Закарпатській області та виплатити суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 13.12.2017.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.09.2018 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої зазначає, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі Дисциплінарного статуту та п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» не узгоджується з приписами Основного закону щодо застосування принципу презумпції невинуватості, оскільки вину позивача у скоєнні кримінального правопорушення, вироком суду, який набрав законної сили доведено не було. Тому просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.09.2018 та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що позивач в даному випадку несе дисциплінарну відповідальність за вчинення дисциплінарного проступку. Вважає, що незавершеність кримінального розслідування та відсутність вироку суду у кримінальному провадженні відносно позивача не є підставою для висновку про відсутність у діях останнього порушення службової дисципліни. У зв'язку із цим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Олашин О.М., яка заперечувала задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що перед звільненням ОСОБА_1 проходив публічну службу в Національній поліції України на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області.

08.11.2017 слідчим відділом прокуратури Закарпатської області внесено дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000090 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.366, ч.1 ст.28, ч.3 ст.371, ч.1 ст.396, ч.2 ст.365 Кримінального кодексу України (далі - КК України) за фактом вчинення працівниками поліції, зокрема, ОСОБА_1 службового підроблення, незаконного затримання особи, вчинення заздалегідь не обіцяного приховування тяжкого злочину, вилучення відеореєстратора з будинку ОСОБА_5, не зазначення в протоколі обшуку про вилучення майна, з подальшим його привласненням, з перевищенням при цьому службових повноважень.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області №1964 від 20.11.2017 було призначено службове розслідування за фактом повідомлення про підозру, зокрема, ОСОБА_1

За результатами службового розслідування складено висновок від 04.12.2017, який затверджений начальником ГУ НП в Закарпатській області.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області №2088 від 06.12.2017 за грубе порушення вимог ст.ст.1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст.ст.18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до скоєння ОСОБА_1 вчинку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому, що проявилося у підписанні протоколу обшуку із внесеними завідомо неправдивими відомостями, приховуванні факту правопорушення, пов'язаного з обігом наркотичних засобів, безпідставному утриманні громадян ОСОБА_5, ОСОБА_6 та не інформуванні безпосереднього керівництва про виявлене кримінальне правопорушення, інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, відповідно до п.8 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, рекомендовано звільнити зі служби в Національній поліції України.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області №256 о/с від 11.12.2017 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції відповідно до ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» за п.6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 13.12.2017.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було звільнено відповідно до п.8 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, зокрема, за грубе порушення вимог ст.ст.1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст.ст.18,64 Закону України «Про національну поліцію», що проявилося у підписанні протоколу обшуку із внесеними завідомо неправдивими відомостями, прихованні факту правопорушення, пов'язаного з обігом наркотичних засобів, безпідставному утриманні гр.гр ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповідомлення безпосереднього керівництва про виявлене кримінальне правопорушення.

Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, до яких суд прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ст.1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч.1 та ч.2 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно ст.60 Закону України «Про Національну поліцію», проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського.

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»).

В той же час, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22.02.2006, який не втратив чинність та продовжує діяти як станом на момент вчинення проступку позивачем, так і на момент накладення дисциплінарного стягнення.

Підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 2 цього Статуту.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень : усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідальність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений ст.14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Частиною четвертою статті Дисциплінарного статуту порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Порядок проведення службових розслідувань регулюється Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України №230 від 12.03.2013.

Відповідно до положень Інструкції №230, з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин відповідно до п.1.2. Інструкції призначається службове розслідування.

Реєстрація в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою рядового та начальницького складу кримінальне правопорушення є підставою для службового розслідування, яке проводиться уповноваженим на те начальником (п.п.2.2.2 п.2.1 розділу ІІ Інструкції №230).

Згідно пунктів 5.2, 5.3 Інструкції №230, початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

У відповідності до абз.1 п.5.4 Інструкції №230, якщо вину особи рядового чи начальницького складу повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Як встановлено судом, на підставі наказу ГУ НП в Закарпатській області №1964 від 20.11.2017 призначено службове розслідування за фактом повідомлення про підозру ОСОБА_1 та про результати службового розслідування складено висновок від 04.12.2017.

У висновку від 04.12.2017 вказано, що 17.08.2018 працівниками Закарпатського управління ДВБ НП України спільно із працівниками УСБУ в Закарпатській області та прокуратури Закарпатської області викрито протиправну діяльність поліцейських Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП, які вимагали та отримали грошові кошти від громадянина за прикриття його незаконної діяльності з приводу вирощування наркотичної речовини.

У ході проведення негласних слідчо-розшукових дій у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.307, ч.2 ст.317, ч.1 ст.310 КК України, Закарпатським управлінням ДВБ НП України отримано інформацію, про те, що 16.08.2017 окремі поліцейські Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП, а саме : ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_10, провели обшук у приміщенні за адресою : м. Виноградів, фермерське господарство «Мускат», земельна ділянка 7, під час якого виявили понад 100 сироростущих рослин коноплі та спеціальне обладнання для їх вирощування. У подальшому вказані поліцейські, маючи на меті незаконне збагачення, вимагали від винних осіб незаконну грошову винагороду у сумі 50 000 доларів США за не притягнення їх до кримінальної відповідальності. У той же час, слідчий Виноградівського ВП Фущич С.В., перебуваючи на місці події, склав завідомо неправдивий протокол обшуку від 16.08.2017, у якому зазначив, що ним проведено обшук житла та іншого домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1, у ході якого нічого не виявлено та не вилучено. Зазначений протокол обшуку підписала особа, у якої проводився обшук, поняті, а також учасники слідчої дії, в тому числі ОСОБА_1

Крім того, під час проведення обшуку на території фермерського господарства «Мускат» поліцейські ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 без достатніх для того підстав та всупереч вимогам кримінально-процесуального законодавства України та Закону України «Про Національну поліцію», одягнули спецзасіб «кайданки» на громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та певний період часу утримували їх за місцем проведення обшуку. Про виявлене кримінальне правопорушення поліцейські своє безпосереднє керівництво не повідомили, відповідні рапорти не склали. 17.11.2017 працівниками прокуратури Закарпатської області вручено повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.366, ч.1 ст.28, ч.3 ст.371, ч.1 ст.396 КК України. Позивач у справі від надання пояснень відмовився на підставі ст.63 Конституції України.

Вказаний висновок став підставою для прийняття наказу №2088 від 06.12.2017, зокрема, звільнення ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало виключно повідомлення про підозру ОСОБА_1 за наведеними вище фактами. Жодних інших проступків, які не пов'язані із обвинуваченням позивача у вчинені злочину та могли б бути визнані дисциплінарними під час проведення службового розслідування комісією не виявлено.

Висновок службового розслідування містить лише опис вчиненого позивачем корупційного діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, причини та умови вчинення саме дисциплінарного проступку не встановлені.

Більше того, ні у висновку службового розслідування, ні в наказі №2088 від 06.12.2017 (п.2) про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 не зазначено, які саме вимоги Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України порушено позивачем.

Отже, з огляду на положення ст.17 Кримінально-процесуального кодексу України, якою передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, суд приходить до висновку, щодо передчасного притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за вчинення кримінально караного діяння, без наявності доведеної вини.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень може бути доведена лише вироком суду в межах розгляду кримінального провадження №0000090, який набрав законної сили, а не матеріалами службового розслідування.

На противагу доводів відповідача, суд вказує, що наявність кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 та повідомлення останньому про підозру у вчиненні злочину не може вважатися апріорі дисциплінарним проступком, несумісним з перебуванням в органах внутрішніх справ.

Вчинення кримінального (корупційного) правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції, що передбачена п.10 ч.1 ст.77 Закону України «Про Націоналну поліцію», а тому наказ про звільнення позивача за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» є передчасним.

Таким чином, жодного іншого діяння, яке не створює склад кримінального правопорушення та підпадає під визначення дисциплінарного проступку, висновок службового розслідування не містить, а оспорювані рішення відповідач прийняв без доведення вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду від 24.10.2018 по справі №823/1460/17 (провадження №К/9901/754333/18).

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно ч.1 ст.3 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

Крім того, згідно ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 по справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, а також інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою : він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювані накази відповідача в частині звільнення позивача зі служби в поліції, прийняті з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення його вини у вчиненні саме дисциплінарного проступку, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Пленум Верховного Суду України в пункті 21 постанови №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснив, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Пунктом п.8 розділу 4 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В контексті предмету даного спору, відповідно до абз.3 ч.2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

З урахуванням наведеного вище та беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 був звільнений 13.12.2017, сума виплат обчислюється за два попередні календарні місяці до звільнення жовтень-листопад 2017 року.

Згідно довідки про доходи ГУ НП в Закарпатській області, дохід ОСОБА_1 за вказаний період складає 15 636,48 грн за 61 календарний день, відповідно середньоденний заробіток останнього становить 256,34 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу позивача станом на день прийняття рішення про його поновлення на службі становить 364 календарних дні (з 14.12.2017 по 17.01.2019 (день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді)), а тому сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню становить 102 023,32 грн. (256,34 грн х 398 днів).

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, постанова про поновлення ОСОБА_1 на посаді та про стягнення з відповідача на його користь середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 7 690, 20 грн підлягає негайному виконанню.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та беручи до уваги наведені вище положення норм матеріального права, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права та Конвенцію про захист прав і основоположних свобод, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року по справі №807/19/18 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Стефанишина Романа Ігоровича) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України.

Визнати протиправним та скасувати п.2 Наказу №2088 від 06 грудня 2017 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України.

Визнати протиправним та скасувати Наказ №256 о/с від 11 грудня 2017 року про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 14 грудня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (код ЄДРПОУ - 40108913, вул. Ф.Ракоці, 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1, АДРЕСА_2) суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 102 023 (сто дві тисячі двадцять три гривні) гривні 32 копійки, з вирахуванням податків та обов'язкових платежів.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та присудження з Головного управління Національної поліції у Закарпатській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 7 690 (сім тисяч шістсот дев'яносто) гривень 20 копійок - виконати негайного.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарження в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 23.01.2019.