Справа № 804/916/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/916/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року (суддя Єфанова О.В.) по справі №804/916/18 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнка Юрія Валентиновича, третя особа - приватне підприємство «Агрофірма Борисфен» про визнання протиправним дій та скасування рішення, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень (т.1 а.с.158), просила:

визнати протиправними дії приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області - державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - Корнієнко Юрія Валентиновича при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 36478888 від 04.08.2017р. 15:11:49 та внесенню запису № 21732217 про інше речове право - право оренди на підставі договору оренди землі від 03.04.2013р. б/н до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 36478888 від 04.08.2017р. 15:11:49 із внесеним записом №21732217 про інше речове право - право оренди на підставі договору оренди землі від 03.04.2013р. б/н до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийняте приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області - державним реєстратором речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - Корнієнко Юрієм Валентиновичем.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що оскаржене рішення прийнято відповідачем з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивач вказував на те, що у відповідності до п.3 ч.1 ст.24 вказаного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Згідно із ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими

словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушеннями вимог законодавства. У спірному випадку. як зазначав позивача, до державної реєстрації поданий договір оренди земельної ділянки, який має виправлення, викреслення, розмір орендної плати не відповідає арифметичному розрахунку, договір не містить істотних умов щодо плати за користування земельною ділянкою. Крім цього, позивач зазначав те, що такий договір не був укладений, оскільки між сторонами не були узгоджені істотні умови цього договору, невід'ємні його частини - додатки (в т.ч. акт приймання-передачі земельної ділянки) не були підписані позивачем (вказане підтверджується висновком почеркознавчої експертизи).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що встановлені обставини справи не дають підстав для висновку щодо неправомірності дій та рішення державного реєстратора у спірних правовідносинах. Такі висновки суд обґрунтував тим, що встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Агрофірма «Борисфен» 03.04.2013 року укладено договір оренди землі загальною площею 5,05 гектарів, яка знаходиться на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Право користування земельною ділянкою, на підставі вказаного договору, зареєстровано відповідачем за ПП «Агрофірма Борисфен». При цьому, за позицією суду, відповідач, який у спірному випадку виконував функції державного реєстратора, не мав правових підстав, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для відмови у здійсненні реєстраційних дій.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення на підставі документів, які не можливо визнати належними доказами, оскільки їх не завірено у встановленому законом порядку. Надані третьою особою документи, які стали підставою для державної реєстрації права, не відповідають змісту документів, які є у позивача та які надавалися суду під час розгляду справи. Крім цього, позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між позивачем та ПП «Агрофірма Борисфен» 03.04.2013р. був укладений договір оренди землі. З цього приводу позивач зазначає те, що такий договір не був укладений, оскільки між сторонами не були узгоджені істотні умови цього договору, невід'ємні його частини - додатки (в т.ч. акт приймання-передачі земельної ділянки) не були підписані позивачем (вказане підтверджується висновком почеркознавчої експертизи). Позивач вказує, що судом першої інстанції не було надано оцінки зазначеним обставинам, у зв'язку з чим суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що у спірному випадку відповідачем зареєстровано за третьою особою право на підставі укладеного договору оренди землі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнком Ю.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 36478888 від 04.08.2017р. 15:11:49 та внесенню запису № 21732217 про інше речове право - право оренди на підставі договору оренди землі від 03.04.2013р. б/н до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказане право зареєстровано за приватним підприємством «Агрофірма Борисфен».

Дії та рішення відповідача щодо державної реєстрації права користування земельною ділянкою за ПП «Агрофірма Борисфен» оскаржені позивачем у судовому порядку.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що переданий на вирішення суду спір є справою адміністративної юрисдикції.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено поняття публічно-правового спору - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать, зокрема, спори, які виникли між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію права (права оренди на земельну ділянку), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації права іншої особи, а не позивача.

Крім цього, ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.

Як свідчать встановлені обставини у цій справі, спірні правовідносини між сторонами не мають ознак публічно-правового спору, навпаки, характер цих правовідносин вказує про наявність приватноправового спору, який полягає у тому, що позивач, яка є власником земельної ділянки, вважає, що рішенням відповідача, яким зареєстровано право користування відносно її земельної ділянки за ПП «Агрофірма Борисфен», порушуються її права як власника земельної ділянки.

Отже, спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а випливає із захисту позивачем своїх прав як власника земельної ділянки, тобто права цивільного.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що однією із підстав заявленого позову, що також зазначено і в апеляційній скарзі, визначено, що позивач взагалі заперечує факт передання земельної ділянки в користування ПП «Агрофірма Борисфен» у зв'язку з недосягненням усіх істотних умов договору оренди земельної ділянки. На підтвердження таких обставин позивачем надано висновок почеркознавчої експертизи про те, що акт передачі земельної ділянки підписано не ОСОБА_1

Таким чином, з метою надання оцінки діям та рішенню відповідача щодо реєстрації права користування земельною ділянкою за ПП «Агрофірма Борисфен», суду слід встановити певні факти, які мають юридичне значення, зокрема, щодо фактичного укладення між позивачем та ПП «Агрофірма Борисфен» договору оренди земельної ділянки, наявність у цьому договору усіх істотних умов, які характеризують договір оренди, фактичне передання позивачем земельної ділянки у користування ПП «Агрофірма Борисфен». Тобто, встановити факти та обставини, які виходять за межі вирішення публічно-правового спору.

Також, суд апеляційної інстанції враховує те, що чинне законодавство, з фактом державної реєстрації права на майно, пов'язує фактичне виникнення права користування таким майном. Отже, спір у цій справі також пов'язаний і з правом користування земельною ділянкою ПП «Агрофірма Борисфе», тобто стосується права цивільного третьої особи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказаний спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, оскільки приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлює правило про захист прав, зокрема, що виникають із земельних відносин, у порядку цивільного судочинства.

Абз.2 ч.1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, позивач не позбавлений можливості порушити питання про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію права під час розгляду справи у порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст.319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.315, ст.ст. 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року по справі №804/916/18 - скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення з позовом в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Вступна та резолютивна частини проголошенні 24.01 2019р.

Повний текст постанови складено 25.01.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк