Справа № 826/18917/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 січня 2019 року № 826/18917/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк»
доПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни
про представники сторін:скасування рішень, поновлення запису про обтяження, поновлення запису про заборону не з'явились,
ВСТАНОВИВ:

01.12.2016 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - позивач) звернулось до суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни (надалі - відповідач), у якому просить суд:

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни №27100115 від 15.12.2015 про припинення обтяження іпотекою №7805319 від 27.08.2008 нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки №1076, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. 27.08.2008;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни №27101319 від 15.12.2015 року про припинення заборони №7804908 від 27.08.2008 на відчуження об'єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки №1076, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. 27.08.2008;

- поновити запис про обтяження іпотекою №7805319 від 27.08.2008 нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки №1076, посвідченого 27.08.2008 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С., який було припинено приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу Змисловською Т.В. та накласти обтяження за іпотекою на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки №1076 від 27.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С.;

- поновити запис про заборону №7804908 від 27.08.2008 на відчужені об'єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки №1076, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. 27.08.2008, що було припинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. та накласти заборону на відчуження об'єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки №1076 від 27.08.2008, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він як іпотекодержатель не подавав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Змисловській Т.В. заяв або повідомлень про припинення іпотеки, обтяження; довіреності на ім'я ОСОБА_3, яким відповідачу було подано заяву про державну реєстрацію припинення іпотеки за договором іпотеки №1076 від 27.08.2008, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С., не видавав; зазначені документи, відповідно до журналів вихідної кореспонденції за 2015 рік не зареєстровані та номенклатурою справ Банку на 2015 рік взагалі відсутні зазначені індекси справ підрозділів Банку, що входять до реєстраційного номеру вихідного документу; лист №256-012/2015 від 10.12.2015 та довіреність №21234/о від 18.08.2015 не роздрукований на фірмовому бланку Банку встановленого зразка, який в обов'язковому порядку містить свій індивідуальний номер. Відповідачем під час прийняття оспорюваних рішень порушено порядок державної реєстрації припинення обтяжень, не направлено повідомлення про зняття заборони за місцем зберігання справи.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано для вирішення судді Федорчуку А.Б.

19.12.2016 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду на 13.03.2016. Одночасно з цим від відповідача витребувано належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень та належним чином засвідчені копії рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.12.2015: №27100115 та №27101319.

01.03.2017 відповідачем рекомендованим поштовим відправленням №963, яке було отримано судом 07.03.2017, надіслано заяву про визнання позову разом з копіями витребуваних ухвалою суду від 19.12.2016 документів.

13.03.2017 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

11.10.2017 на підставі розпорядження керівника апарату суду №5017 від 10.10.2017 справу відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу було передано судді Пащенку К.С.

14.11.2017 справу було прийнято до провадження суддею Пащенком К.С. та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 06.02.2018.

06.02.2018 у судове засідання представники сторін не з'явились, окрім того відповідач просила розглядати справу без її участі, а представник позивача заявила клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Зважаючи на викладене, адміністративна справа, відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного.

27.08.2008 між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке в подальшому було перейменовано на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», та ОСОБА_4 був укладений договір про іпотечний кредит №3268-н, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 1 800 000,00 грн. з терміном його повернення до 26.08.2018.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27.08.2008 між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. та зареєстрований в реєстрі за №1076, предметом якого є нерухоме майно, а саме: квартира №8, загальною площею 109,7 кв.м, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Осипова, будинок №4. На підставі Іпотечного договору були зареєстровані: 1) обтяження (заборона на нерухоме майно) в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером 7804908, зареєстроване 27.08.2008 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С.; 2) обтяження (іпотека) в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 87805319, зареєстроване 27.08.2008 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 17.12.2010 у справі №2-11405/10 стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 2 602 476,96 грн.

25.11.2014 ОСОБА_4 померла (актовий запис про смерть №20156 від 26.11.2014).

За заявою АТ «Ощадбанк», як кредитора, Другою Одеською Державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №114/2015 до майна ОСОБА_4.

Листом Другої Одеської Державної нотаріальної контори №1019/02-14 від 02.10.2015 повідомлено позивача, що 25.03.2015 із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3 (син спадкодавця). Свідоцтва про правом спадщину за цією спадковою справою не видано.

Згідно інформації із Державного реєстру прав на нерухоме майно, у вересні 2016 року співробітникам позивача стало відомо про державну реєстрацію припинення іпотеки та заборони відчуження вказаного нерухомого майна. Так рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною:

- індексний номер 27101319 від 15.12.2015 - припинено обтяження (заборона на нерухоме майно) за реєстраційним номером 7804908 від 27.08.2008;

- індексний номер 27100115 від 15.12.2015 - припинено іпотеку в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером 7805319 від 27.08.2008.

Підставою для винесення вказаних рішень зазначено повідомлення АТ «Ощадбанк» №256-012/2015 від 10.12.2015, а також довіреність на уповноважену особу №21249/о від 10.12.2015.

У результаті прийняття відповідачем оскаржених рішень право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано 27.01.2016 за ОСОБА_6, а 25.05.2016 - за ТОВ «ЄЛЕКТРА». Втрата предмета іпотеки призведе до недоодержання прибутку від виконання банківських операцій, до порушення фінансового стану установи, акції якої повністю належать державі, а відтак - до зменшення надходжень до бюджету в якості платежів та податків, що, у свою чергу, негативно вплине на можливості кредитування вітчизняного виробника, розвитку ощадної справи, всебічного банківського обслуговування юридичних та фізичних осіб.

Вирішуючи спір, суд виходить у першу чергу з того, що відповідно до ч. 4 ст. 189 КАС України, у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог. Як відзначалося вище, відповідачем надіслано суду заяву про визнання позову. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952), у редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону №1952, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до ст. 8 Закону №1952, орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 9 Закону №1952, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №1952, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

За ч. 1 ст. 15 Закону №1952, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону №1952, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №868), яким визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 8 Порядку №868, для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 11 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

У відповідності до п. 9 Порядку №868, орган державної реєстрації прав, нотаріус, особа, зазначена у пункті 11 цього Порядку, приймає заяви в порядку черговості їх надходження шляхом реєстрації у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу реєстрації.

Згідно п. 15 Порядку №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п.п. 63, 64 Порядку №868, під час проведення державної реєстрації іпотеки заінтересованою особою є іпотекодержатель. У разі проведення державної реєстрації припинення іпотеки заінтересованою особою також є особа, якою припинена іпотека, особа, в інтересах якої припинено іпотеку, та у випадку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - державний виконавець.

Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видачі нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передачі заставної, видачі дубліката заставної, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводяться з урахуванням особливостей, визначених цим Порядком.

Відповідно до п. 71 Порядку №868, державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки.

У відповідності до п. 78 Порядку №868, державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону.

Згідно п. 5.1 глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки.

Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місці зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони.

Наведеними положеннями законодавцем встановлено чітку послідовність дій як нотаріуса, так і зацікавленої особи у випадку припиненні обтяження, при цьому, обов'язковою умовою визначено подання останнім відповідної заяви про припинення обтяження та перелік документів та обставин, які є підставою для реєстрації припинення обтяжень.

За ч. 9 ст. 16 Закону №1952, державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Підставою для припинення обтяження та припинення іпотеки зазначено повідомлення публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» №212-012/2015 від 10.12.2015, хоча АТ «Ощадбанк» не подавало приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Змисловській Тетяні Василівні жодної заяви або повідомлення про припинення іпотеки, обтяження.

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» жодних повідомлень від свого імені, які б стали підставою для припинення обтяження майна іпотекою та заборони його відчуження - не надавало. Зазначені обставини визнані сторонами, відтак доказуванню, в силу приписів ч. 1 ст. 78 КАС України, не підлягають.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і скасування рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріальної округу Змисловської Тетяни Василівни №27100115 від 15.12.2015 про припинення обтяження іпотекою №7805319 від 27.08.2008 нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та про припинення заборони №7804908 від 27.08.2008 на відчуження цього об'єкту нерухомості, які були внесені до відповідних реєстрів згідно договору іпотеки №1076, посвідченого 27.08.2008 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С.

В частині позовних вимог про поновлення записів про обтяження об'єкту нерухомості, слід наголосити на такому.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Тобто, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Виходячи із системного аналізу вищевикладеного, з метою повного забезпечення захисту прав позивача, враховуючи, по-перше, що заявлені вимоги про поновлення записів є похідними від вимог про скасування рішень відповідача про їх припинення, по-друге, такі вимоги спрямовані на реальний захист порушеного права іпотекодаржателя, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення викладених в п.п. 3, 4 резолютивної частини позову вимог позивача щодо поновлення відповідних записів.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку із задоволенням позову судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 5 925,40 грн., слід стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» - задовольнити повністю.

2. Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни №27100115 від 15.12.2015 про припинення обтяження іпотекою №7805319 від 27.08.2008 нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки №1076, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. 27.08.2008.

3. Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни №27101319 від 15.12.2015 про припинення заборони №7804908 від 27.08.2008 на відчуження об'єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки №1076, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. 27.08.2008.

4. Поновити запис про обтяження іпотекою №7805319 від 27.08.2008 нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки №1076, посвідченого 27.08.2008 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С., який було припинено приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу Змисловською Т.В.

5. Поновити запис про заборону №7804908 від 27.08.2008 на відчужені об'єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки №1076, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. 27.08.2008, що було припинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В.

6. Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 5 925,40 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот двадцять п'ять гривень 40 копійок).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд м. Києва.

Суддя К.С. Пащенко