Справа № 2240/2387/18
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2387/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

17 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С.

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Файчука Андрія Сергійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа Кам'янець - Подільський відділ Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов'язання виплатити середньомісячний заробіток,,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа Кам'янець - Подільський відділ Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області №131о/с від 08 травня 2018 року;

- поновити ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кам'янець-Подільського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області з 09 травня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 14.01.2010 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. 07 листопада 2015 року був призначений оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Кам'янець - Поділського ГУНП в Хмельницькій області. Наміру звільнятися не мав. Однак, під тиском керівництва,07.05.2018 року, перебуваючи в ІТТ, написав рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

06 грудня 2018 року до суду від Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області надійшов відзив, в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві. Зазначає, що відповідач при винесенні оскаржуваного наказу діяв відповідно до норм чинного законодавства.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, судове рішення першої інстанції скасувати, а адміністративний позов задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 2010 року.

Відповідно до наказу УМВС України в Хмельницькій області від №5 о/с "По особовому складу" від 14.01.2010 позивач прийнятий на службу в ОВС.

Наказом УМВС України в Хмельницькій області №289 о/с від 06.07.2015 позивач звільнений з органів внутрішніх справ.

07.11.2015 року Наказом т.в.о. начальника Головного Управління Національної поліції України в Хмельницькій області №36 о/с генерала поліції третього рангу Семенишина М.О. позивача було призначено оперуповноваженим Дунаєвецького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області та присвоєно спеціальне звання капітан поліції.

Наказом №111 о/с начальника ГУНП України в Хмельницькій області, від 23.03.2017 "По особовому складу" позивача відповідно до п.2 ч.1 ст.65 Закону України "Про Національну поліцію" призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кам'янець-Подільського відділу ГУНП в Хмельницькій області.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 08.05.2018 №131 о/с "По особовому складу", капітана поліції ОСОБА_2 (0015886), оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кам'янець-Подільського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) з 08.05.2018, з відрахуванням з грошового забезпечення надмірної нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року тривалістю 22 доби.

Вважаючи вказаний наказ протиправним позивач звернувся до суду для його скасування.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений за власним бажанням та чітко встановив термін з якого просив його звільнити, а тому його звільнення відбувалося не з ініціативи власника, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного наказу.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України від 02.07.2015, № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон, в редакції, чинній на день винесення оскаржуваного наказу).

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону № 580-VІІІ призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Підстави для звільнення зі служби в поліції регламентуються статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію", п. 7 ч. 1 якої визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Окрім того, Постановою КМУ від 29.07.1991 № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", яка визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки (далі - Положення) (діяло на час спірних правовідносин).

Згідно п.10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально - економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з пунктом 68 Положення особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. Така позиція законодавства, на відміну від загального правила про обов'язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов'язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів, тощо.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що до закінчення тримісячного строку працівник внутрішніх справ має право відкликати рапорт про звільнення.

Законом України №580-VIII, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України змінено правове регулювання відповідних правовідносин. Так, закон не визначає терміну, за який працівник повинен попередити свого безпосереднього керівника про звільнення.

Водночас ч.5 ст.59 Закону визначено, що порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України. Статтею 60 Закону передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом ч.2 статті 1 Закону №580-VIII діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Статтею 3 Закону визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

З огляду на те, що Міністерством внутрішніх справ України не прийнято порядку щодо проходження служби в поліції, а Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ є чинним і регулює подібні правовідносини, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норми Положення, які регулюють загальні засади проходження служби та передбачають, що звільнення за власним бажанням відбувається при наявності поважних причин і про звільнення керівник попереджається не пізніш як за три місяці.

Така правова конструкція відповідних нормативних актів обмовлена тим, що поліцейський проходить державну службу особливого характеру (ч.1 ст.59 Закону) і у певних випадках він може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов'язків та своїх професійних, особистих якостей (п.8 ч.10 ст.62 Закону). Необхідність з'ясування поважності причин звільнення та встановлення строку розгляду рапорту про звільнення дає можливість здійснити добір інших осіб на посаду, яка вивільнюється внаслідок звільнення.

Верховним Судом України у справах №21-99а12, №21-122а12, №21-236а11 (постанови Верховного Суду України від 9 квітня 2012 р., від 29 травня 2012 р., від 5 грудня 2011 р.) висловлено наступні правові позиції: за змістом п. 68 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ від 29 липня 1991 р. №114, звільнення таких осіб зі служби, на підставі підпункту "ж" п. 64 зазначеного Положення, до спливу тримісячного строку від дня попередження нею про своє бажання звільнитися, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк, є безпідставним.

Як зазначив Верховний Суд України у своїх рішеннях, у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Таким чином, у межах передбаченого п. 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони вправі дійти взаємної згоди про звільнення в певний строк. Такою домовленістю слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку.

Колегія суддів, надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції, вважає, що судом першої інстанції було поверхнево, не повно та не всебічно досліджено обставини справи, в частині підстав та умов написання позивачем рапорту від 07 травня 2018 року щодо звільнення, у зв'язку з чим суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що з 01 квітня 2017 року, ОСОБА_2 проходив службу на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кам'янець-Подільського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області, що підтверджується копією витягу з наказу № 111 о/с « По особовому складу» від 28.03.2017 року ГУНП в Хмельницькій області.

07 травня 2018 року, відносно ОСОБА_2, старшим інспектором черговим ІТТ №6 ГУНП в Хмельницькій області Габришем В.О., в порядку ч.2 ст.21 КПК України, було складено протокол затримання взятої під варту особи, на підставі ухвали Кам'янець-Подільського міськрайонного суду у кримінальному провадженні № 0000006 за ч.2 сг.286 КК України та поміщено ОСОБА_2 в ІТТ №6.

Під час апеляційного розгляду справи позивач пояснив, що в той же день, в приміщенні ІТТ, він, перебуваючи в шоковому, пригніченому стані, за якого не міг чітко усвідомлювати наслідки вчинених ним дій, у присутності майора поліції ОСОБА_6 написав рапорт про звільнення за власним бажанням. Також, позивач зазначив, що старшим інспектором СКЗ Кам'янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області майором поліції ОСОБА_6 було вказано, що у разі відмови у написанні рапорту, ОСОБА_2 залишиться на довгий термін під вартою.

В суді апеляційної інстанції відповідач не заперечував, що позивачем рапорт на звільнення був написаний під час перебування його в ІТТ, вказане також було підтверджено показами свідка ОСОБА_6 в суді першої інстанції.

Разом з цим, представник відповідача не зміг суду пояснити чим була викликана необхідність відібрання у позивача рапорту про звільнення в таких умовах, не аргументовано законодавчо визначеного положення, яким регламентовано право та обов'язок працівника поліції відбирати рапорт про звільнення саме в такому порядку та по закінченню робочого дня. Також, не надано будь яких обґрунтованих пояснень законних підстав допуску до затриманого працівника поліції ОСОБА_6, не надано належних доказів хто був ініціатором відібрання вказаного рапорту в умовах ІТТ.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів зауважує, що принцип офіційності в адміністративному судочинстві обумовлює низку особливостей у процесі доказування. Суд не є пасивним спостерігачем за тим, що подають особи, які беруть участь у справі, на обґрунтування своїх вимог. Тягар збору доказів на відміну від цивільного судочинства лежить не лише на сторонах.

Суд, щоб правильно встановити фактичний бік справи, наділений повноваженням, як за клопотанням особи, яка бере участь у справі, так і з власної ініціативи збирати докази.

Проте, всупереч вищезазначеним положенням, судом першої інстанції не було здобуто доказів, які б підтверджували законність дій суб'єкта владних повноважень, які полягали у відбиранні в позивача рапорту про його звільнення під час перебування в ІТТ, не надана належна, обґрунтована оцінка написанню рапорту позивачем за власним бажанням в умовах ІТТ, виходячи із вказаних обставин.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас відповідачем не було надано достатньо належних та допустимих доказів правомірності своїх дій при отриманні від ОСОБА_2 в умовах ІТТ рапорту про звільнення за власним бажанням.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до підпункту "ж" пункту 63 Положення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Як вбачається зі змісту рапорту в ньому не зазначено підстави поважності причини звільнення позивача з органів поліції за власним бажанням.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в порушення вимог п.п. "ж" п. 64 зазначеного Положення відповідачем підстави написання позивачем рапорту про звільнення не з'ясовувались, бесіда щодо звільнення не проводилась, поважність причин, що перешкоджають виконанню ним своїх службових (посадових) обов'язків, фактично не з'ясовувалась.

Доказів протилежного, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції відповідачем не надано.

У зв'язку з чим, вказані обставини не свідчать про те, що написання рапорту в умовах тримання під вартою було з власної волі ОСОБА_2

Разом з цим суд зазначає, що з матеріалів справи встановлено та підтверджено позивачем під час апеляційного розгляду справи, що саме до моменту поміщення ОСОБА_2 в ІТТ у нього не виникало бажання звільнитися і рапорт про звільнення він не писав.

За таких обставин, неможливо прийти до висновку про те, що рапорт позивача про звільнення за власним бажанням складений 07.05.2018 року, є наслідком домовленості сторін.

Відповідно до Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України п. 2.6. розділу 2.4. "Приймання та первинне опрацювання кореспонденції, що надходить до МВС" реєстрація документа - це здійснення запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставляння на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів провадиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації.

Наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 N 55 затверджено Уніфіковану систему організаційно - розпорядчої документації, а саме вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003 ).

Відповідно до вказаного наказу резолюція - це вказівка щодо виконання документа, яку проставляє на документі керівник організації чи інша посадова особа, уповноважена давати вказівки і розпорядження

Пунктом 5.18 Наказу Держспоживстандарту України визначено, що резолюція, яку ставить на документі посадова особа, складається з прізвища виконавця (виконавців) у давальному відмінку, змісту доручення, терміну виконання, особистого підпису керівника, дати.

Судова колегія звертає увагу, що основним доказом, який став підставою для звільнення ОСОБА_2 був його рапорт датований 07.05.2018 року про звільнення з 08.05.108 року.

Під час апеляційного розгляду справи колегією суддів було досліджено вказаний рапорт, та встановлено, що на ньому відсутня дата вхідної реєстрації, крім того у верхній правій його частині міститься два написи.

Однак, резолюція безпосереднього начальника позивача не містить дати її проставляння, а дата резолюції заступника начальника ГУНП в Хмельницькій області лише 10.05.2018 року, тобто після того як ОСОБА_2 було звільнено з органів Національної поліції.

Вказане свідчить про недотримання суб'єктом владних повноважень вищезазначеної інструкції та Наказу.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.05.2018 року позивач після виходу з ІТТ (під заставу), з'явився без зволікань на своє робоче місце в Кам'янець - Подільський відділ поліції ГУНП в Хмельницькій області, тим самим виявив бажання приступити до виконання своїх посадових обов'язків та продовжити службу, що також є підтвердженням того, що особа не мала бажання звільнятися зі служби за власним бажанням знаходячись в ІТТ.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що сукупність викладених обставин доводить протиправність оскаржуваного наказу, внаслідок чого позивач підлягає поновленню на посаді із нарахуванням та виплатою на його користь заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи, що апелянтом в повній мірі підтверджено протиправність винесення оскаржуваного наказу, то колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, у зв'язку із чим наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа Кам'янець - Подільський відділ Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов'язання виплатити середньомісячний заробіток скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, третя особа Кам'янець - Подільський відділ Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов'язання виплатити середньомісячний заробіток задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області від 08 травня 2018 року № 131 о/с " По особовому складу" щодо звільнення капітана поліції ОСОБА_2 оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кам'янець - Подільського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області, за п.7 ч.1 ст.77 Закону України " Про національну поліцію".

Поновити ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кам'янець - Подільського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області з 09 травня 2018 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу починаючи з 09.05.2018 року по 17.01.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28.01.2019.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Граб Л.С.