Справа № 463/583/19
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №463/583/19
Провадження №2-а/463/45/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача Опаєць О.А.

перекладача Аль-Хусейн Шван Хамід

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_3 про примусове видворення, затримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить ухвалити рішення про видворення громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та його затримання з метою забезпечення видворення за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, діючи в складі групи осіб, вчинив незаконний, поза межами пунктів пропуску перетин державного кордону з України в Республіку Польща на напрямку 638 прикордонного знаку, територія Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, внаслідок чого був затриманий Прикордонною вартою Республіки Польща та на підставі ст. ст. 3, 5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб», 24.01.2019р. переданий на територію України. 28 січня 2019 року Жовківським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Крім того, за аналогічне правопорушення відповідач був притягнений до адміністративної відповідальності 17.07.2018р. Мостиським районним судом Львівської області та 04.01.2019р. Старосамбірським районним судом Львівської області, в результаті чого 04.01.2019р. приймались рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, яке залишилось невиконаним. Відповідач міг у встановленому законом порядку іммігрувати до Європейського Союзу на постійне місце проживання або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством іноземних держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України, прибувши в Українe легальним шляхом. Однак вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразового грубо порушуватиме та ігноруватиме українське законодавство. Крім того, є об'єктивні підстави вважати, що відповідач в подальшому ухилятиметься від виїзду за межі території України і спробує ще раз незаконно перетнути державний кордон України, оскільки у нього наявний відкритий намір потрапити в країни Європи незаконним шляхом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з наведених вище мотивів.

Відповідач, а також його представник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечили. У відповідача в Україні є вагітна дівчина, з якою має намір одружитись та проживати в Україні. Натомість, в Республіку Ірак не має можливості повернутись через наявність проблем. Документи на отримання статусу біженця ним подано, однак на даний час рішення не прийнято. Щодо неодноразового порушення законодавства України, не мав такого наміру, а лише хотів працевлаштуватись в країнах Європи.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення відповідача та його представника, показання свідка, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до протоколу реадмісії, відповідач, після його затримання в Республіці Польща за незаконний перетин кордону, 24.01.2019р. переданий на територію України.

При цьому, як вбачається з поданих матеріалів, постановою Мостиського районного суду Львівської області від 17.07.2018р., а також постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 04.01.2019р. відповідач визнавався винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до рішення начальника Мостиського прикордонного загону від 04.01.2019р., відповідача зобов'язано покинути територію України до 08.01.2019р.

Разом з тим, як уже зазначалось вище, відповідач не просто не виконав такого рішення, але після цього незаконно, поза межами пункту пропуску здійснив перетин державного кордону з України в Республіку Польща, після чого на підставі ст. ст. 3, 5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб», 24.01.2019р. переданий на територію України.

Згідно ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач тричі здійснював спробу незаконного перетину державного кордону, в тому числі після винесення рішення про його повернення, є всі підстави вважати, що відповідач і в подальшому ухилятиметься від виконання рішення про його повернення і крім цього, може вчинити повторну спробу незаконного перетину державного кордону.

Такі дії відповідача свідчать про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 3 ст. 29, ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України, і в подальшому, враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського Союзу, може повторити спробу незаконного перетину державного кордону. Тому вимогу про видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про її задоволення.

Крім того, виходячи з вимог п. 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» № 1 від 25 червня 2009 року, положень частини четвертої ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та приписів ст. 289 КАС України, позовна заява з вимогою про затримання іноземця чи особи без громадянства може бути подана до суду лише з метою забезпечення видворення, тобто рішення судом про таке видворення повинно бути прийнято до вирішення питання про затримання або якщо такі позовні вимоги заявлені в одній позовній заяві, то під час вирішення такої позовної заяви.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення також і вимогу про затримання відповідача, оскільки судом встановлено належні та дійсні підстави для видворення останнього за межі території України.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Що ж стосується доводів сторони відповідача про подання документів для отримання статусу біженця, такі суд вважає недоречними, оскільки у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Аналогічно, не спростовує висновків суду факт перебування відповідача у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України, яка на даний час вагітна і яка надала відповідні покази в якості свідка, оскільки відповідач не позбавлений можливості порушувати питання про возз'єднання сім'ї, за умови підтвердження такої обставини належними доказами. Крім того, суду не надано доказів того, що свідок та відповідач звертались до органів РАЦС з питанням про одруження, тоді як за змістом ч. 4 ст. 9, ч. 9 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану, в тому числі шлюбу, проводиться у присутності нареченої та нареченого з пред'явленням для посвідчення їх особи і віку паспортів громадянина України або паспортних документів іноземця. Такої підстави для відмови в державній реєстрації шлюбу як закінчення строку дії візи вказаний Закон не містить, не говорячи вже про те, що самої відмови в державній реєстрації шлюбу сторона відповідача не надала.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, рішення суду в частині примусового видворення відповідача підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 241, 244, 246, 289, 371 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

З метою забезпечення видворення за межі України затримати громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме: з 12:00 год. 24 січня 2019 року.

Рішення в частині видворення громадянина Республіки Ірак ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст. 289, пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Леньо С. І.