Справа № 1540/3806/18
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3806/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства Одеський коровай до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій щодо проведення опису майна від 15.05.2018 року, передачі переліку майна СОД для складання висновку щодо вартості та передачі майна на реалізацію ДП СЕТАМ у ЗВП №56039745, скасування постанови про опис та арешт майна від 15.05.2018 року та постанови про призначення СОД для участі у виконавчому провадженні від 30.05.2018 року у ЗВП №56039745,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства Одеський коровай до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій щодо проведення опису майна від 15.05.2018 року, передачі переліку майна СОД для складання висновку щодо вартості та передачі майна на реалізацію ДП СЕТАМ у ЗВП №56039745, скасування постанови про опис та арешт майна від 15.05.2018 року та постанови про призначення СОД для участі у виконавчому провадженні від 30.05.2018 року у ЗВП №56039745.

Ухвалою судді від 02.08.2018 року було відмовлено у відкритті провадження.

Апеляційною скаргою представник Публічного акціонерного товариства Одеський коровай посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 року скасувати.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2018 року апеляційну скаргу ПАТ Одеський коровай було задоволено, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні 21.01.2019 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності у письмовому провадженні, в якому також підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи, але в судове засідання не прибув без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, а тому суд, на підставі положень ч.9 ст.205 КАС України ухвалив рішення розглядати справу в порядку письмового провадження 24.01.2019 року за наявними в справі письмовими доказами.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановлює наступні обставини та факти:

Відповідач Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» є підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.5 цього ж Закону здійснює повноваження щодо виконання судових рішень, в порядку передбаченому цим Законом, а тому на підставі ст.55 Конституції України, п.1 ч.1 ст.19, ст.287 КАС України позивач може оскаржити до суду в порядку адміністративного судочинства відповідне рішення (постанову) органу Державної виконавчої служби.

Представник позивача обґрунтовує заявлені позовні вимоги наступним.

22.03.2018 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову, якою обєднані виконавчі провадження №51816124, №54838709, №54839251, №54839569, №54840957, №54841368. №5484582 у зведене виконавче провадження №56039745.

Представнику позивача стало відомо з офіційного сайту ДП «СЕТАМ» щодо проведення торгів, які відбудуться 02.08.2018 року майна лише 27.07.2018 року, яке належить позивачу в рамках зведеного виконавчого провадження №56039745, які були описані 15.05.2018 року.

Всупереч положенням ст.ст.28,56 Закону України «Про виконавче провадження» жодного повідомлення про начебто опис майна та накладення на майно арешту ПАТ «Одеський Коровай» не отримував, державний виконавець не здійснював виходу для проведення опису майна на фактичне розташування 79 одиниць торгівельних павільйонів (рухоме майно, яке не підлягає державній реєстрації).

При ознайомленні з матеріалами ВП стадо відомо, що всупереч вимогам абз.12, ч.2, ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не було проведено опис рухомого майна та відповідно не складено відповідний акт опису та відповідно й постанова про опис та арешт майна від 15.05.2018 винесена передчасно.

З тексту постанови про опис та арешт майна від 15.05.2018 вбачається що арешт («опис») майна було накладено без участі представника Боржника, хоча в кожній торгівельній точці знаходиться продавець, який при першій спробі опису майна викликав би для проведення виконавчих дій представника ПАТ «Одеський Коровай», що свідчить про те, що фізичного доступу на 79 торгівельних павільйонів державні й виконавець не здійснював.

Також незрозумілим є яким саме чином виконавцем встановлено, що саме ці 79 одиниць торгівельних павільйонів належать ПАТ «Одеський Коровай». Одна лише інформація від Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради щодо укладення договорів оренди місцями для розташування тимчасових споруд не дає підстави вважати, що рухоме майно є власністю саме ПАТ «Одеський Коровай», а не іншої особи.

Державним виконавцем не встановлене наявність чи відсутність грошових коштів на рахунках ПАТ «Одеський Коровай», що значне порушує порядок звернення стягнення на кошті; та майно, який передбачений ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, майно, на яке накладено арешт та яке передане на реалізацію є заставним майном ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» відповідно до договору застави майна від 30.08.2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 за реєстровим № 8474. Відомості щодо застави майна внесені до ДРОРМ та є загальнодоступними.

Малиновський Пенсійний фонд за вимогами до ПАТ «Одеський Коровай» не є заставодержателем майна, на яке звертаєтеся стягнення. що фактично унеможливлює звернення стягнення на заставне майно ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» для погашення заборгованості ПФУ у Малиновському районі м.Одеси (ч.1 ст.52 Закону України «Про виконайте провадження»).

Крім того, з урахуванням вищенаведеного взагалі є передчасним проведення оцінки майна та передачі СОД документів для оцінки 79 торгівельних павільйонів, оскільки всупереч положенням ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» жодної постанови державного виконавця про арешт майна винесено не було.

Представник відповідача не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву ні до часу проведення першого судового засідання, ні до дати розгляду судом справи в порядку письмового провадження.

Суд оцінюючи оскаржені дії та рішення суб`єкту владних повноважень, виходячи з положень ч.2 ст.2 КАС України, приходить до висновку, що вони не відповідають законові з наступних підстав:

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення невідкладно звергається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, залученого з цивільного обороту, або обмежено оборотного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над не зареєстрованими обтяженнями.

Заставодержатель набуває абсолютне право (пріоритет) на звернення стягнення на предмет застави в одноосібному порядку, так як першим зареєстрував обтяження.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до Договору застави майна від 30.08.2010 року та доповнення №6 до нього від 03.07.2012 року, банк здійснює звернення стягнення у порядку передбаченому Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Приписи ч.1 ст.26 Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачають, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі продаж обгяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем.

Вищезазначена умова також передбачена у Договорі застави від 30.08.2010 року.

Згідно положень ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення у боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Право застави виникло у ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» на майно позивача відповідно за договором застави майна від 30.08.2010 року, а примусовому виконанню підлягали в рамках зведеного виконавчого провадження №56039745: вимога органу ПФУ від 04.02.2011 року та рішення, винесені судами у 2015-2016 роках, згідно постанови про опис та арешт майна від 15.05.2018 року вартість описаного та арештованого майна 79 павільйонів позивача склала 1250350,38 грн., тоді як сума боргу позивача 1331579,76 грн., тобто не перевищувала її та в постанові про опис та арешт від 15.06.2018 року не зазначено про те, що заставодержатель цього майна ПАТ «ДБ Сбербанк Росії» надав згоду на звернення стягнення на зазначене майно, яке перебуває у заставі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках передбачених цим законом та іншими нормативно-правовими актами. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків., коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим законом.

Таким чином, старший державний виконавець Носенко С.Б. вчинив дії з опису та арешту майна позивача, склавши відповідну постанову від 15.05.2018 року за відсутності вищенаведених підстав, визначених ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», лише наявність яких, могла бути підставою для вчинення таких виконавчих дій, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій хз проведення опису та арешту майна, скасування цієї постанови від 15.05.2018 року підлягають задоволенню на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Відповідно до положень ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право призначити проведення оцінки арештованого майна шляхом призначення своєю постановою СОД.

Оскільки суд раніше прийшов до висновку про протиправність постанови державного виконавця від 15.05.2018 року про опис та арешт майна боржника у вигляді 79 павільйонів, дії старшого державного виконавця щодо передачі переліку майна СОД для складання висновку щодо вартості та передачі майна на реалізацію ДП СЕТАМ у ЗВП №56039745 не ґрунтуються на належній підставі, а тому підлягають визнанню судом незаконними, а постанова державного виконавця від 30.05.2018 року про призначення СОД арештованого майна скасуванню на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Окрім того, суд враховує ту обставину, що відповідно положень ч.2 ст.77 КАС України обовязок доказування законності рішень, дій чи бездіяльності покладається на субєкта владних повноважень, в даному випадку, Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області.

Ухвалою суду про відкриття провадження по справі від 08.01.2019 року відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву та розяснення, що згідно положень ч.4 ст.159 КАС України, у разі не подання відзиву без поважних причин, суд може вважати це визнанням позову з боку відповідача.

До дати розгляду справи та ухвалення рішення по справі представник відповідача не надав до суду відзив на позов, а тому суд враховує вказану обставину як визнання позовних вимог з боку відповідача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржені дії старшого державного виконавця Носенка С.Б. та постанови від 15.05.2018 року та від 30.05.2018 року не відповідають критеріям законності, наведених у ч.2 ст.2 КАС України, в тому числі щодо їх невідповідності положенням ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.48,51,56 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, позовні вимоги про визнання їх протиправними та скасування підлягають задоволенню на підставі положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,242-246,287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Носенка С.Б. щодо проведення опису майна від 15.05.2018 року, передачі переліку майна СОД для складання висновку щодо вартості та передачі майна на реалізацію ДП СЕТАМ у ЗВП №56039745.

3. Скасувати постанови старшого державного виконавця Носенка С.Б. про опис та арешт майна від 15.05.2018 року та постанову про призначення СОД для участі у виконавчому провадженні від 30.05.2018 року (зведене виконавче провадження №56039745).

Рішення суду може бути оскаржено до Пятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.

.