Справа № 813/134/18
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 січня 2019 року

Київ

справа №813/134/18

касаційне провадження №К/9901/67722/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 у справі №813/134/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішення та податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у січні 2018 року звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 02.10.2017 на суму 123266,67грн., рішення № від 02.10.2017 про застосування за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 16246,40грн., податкових повідомлень-рішень від 02.10.2017 № на суму 9163,87грн., № на суму 510грн., № на суму 108595,75грн.

Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 16.05.2018 позовні вимоги задовольнив.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 07.11.2018 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 залишив без змін.

Головне управління ДФС у Львівській області 07.12.2018 звернулося до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018, прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема статті 198 Податкового кодексу України, статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд ухвалою від 13.12.2018 зазначену касаційну скаргу залишив без руху, у зв'язку з невиконанням вимог частин четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на надання документу про сплату судового збору, та встановив скаржнику строк для усунення недоліків у десять днів з дня вручення копії ухвали.

На виконання вимог ухвали від 13.12.2018 скаржником надано суду касаційної інстанції документ про сплату судового збору.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, а також через складність та інші обставини.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №813/134/18 є вимоги про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 02.10.2017 на суму 123266,67грн., рішення № від 02.10.2017 про застосування за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 16246,40грн., податкових повідомлень-рішень від 02.10.2017 № на суму 9163,87грн., № на суму 510грн., № на суму 108595,75грн.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги частково, виходили з того що, відповідачем не спростовано мету та реальність здійснення господарських операцій з придбання послуг, а також факту використання позивачем послуг у власній господарській діяльності. Крім того, суд апеляційної інстанції, стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області на користь позивача 7000грн. витрат на професійну правничу допомогу врахував положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, умови договору про надання правничої допомоги та надані представником позивача докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат, а також те що, представником відповідача не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з підстав неспівмірністі витрат.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень частини другої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Отже, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018, ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 у справі щодо визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 02.10.2017 на суму 123266,67грн., рішення № від 02.10.2017 про застосування за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 16246,40грн., податкових повідомлень-рішень від 02.10.2017 № на суму 9163,87грн., № на суму 510грн., № на суму 108595,75грн., не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини п'ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити Головному управлінню ДФС у Львівській області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2018 у справі №813/134/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішення та податкових повідомлень-рішень.

2. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М.Шипуліна Л.І.Бившева В.В.Хохуляк