Справа № 447/2232/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3924/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

за участі позивача: ОСОБА_1

представник відповідача: Рихвицький Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 06.11.2018 року (рішення ухвалене у м. Миколаїв судом у складі головуючого судді Головатого А.П., повний текст рішення складено 16.11.2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Бошка Ігоря Емільовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області Бошка Ігоря Емільовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що оскаржуваною постановою його визнали винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП, оскільки відповідач встановив, що позивач на земельній ділянці комунальної власності здійснює прибудову без затвердженої проектної документації та права на виконання будівельних робіт. Але позивач не є власником квартири АДРЕСА_1, до якої здійснено прибудову, а отже не може бути і замовником зазначених будівельних робіт. У відповідача немає доказів вчинення позивачем зазначеного порушення. У постанові є зазначено, що стягнення накладено на ОСОБА_5 Крім того, не вказано, яке правопорушення вчинила позивач. Враховуючи наведене, позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення неправомірною і такою, що підлягає скасуванню. Просив позов задоволити.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 06.11.2018 року адміністративний позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення від 07.09.2018 №129/18/18-ф/пз щодо ОСОБА_3 скасовано, а справу про адміністративне правопорушення надіслати до інспекційного відділу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області на новий розгляд.

Рішення суду першої інстанції оскаржила Державна архітектурно-будівельна інспекція України. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23.07.2018 до 31.07.2018 відповідач провів захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, за результатами якого складено акт №617/18-пз.

Згідно з актом, відповідач встановив, що ОСОБА_6, яка є замовником та підрядником будівельних робіт: проводить будівельні роботи без подання повідомлення про початок робіт, без розробленої та затвердженої проектної документації та не виконала обов'язки, визначені ст.27 Закону України "Про архітектурну діяльність".

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 31.08.2018 №617/18/-пз, позивач здійснює будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності без затвердженої проектної документації, чим порушує ч.1 ст.9 Закону України "Про архітектурну діяльність".

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 31.08.2018 №617/18/-1-пз, позивач здійснює будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності без права на виконання будівельних робіт, чим порушує п.1 ч.1 ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 07.09.2018 №129/18/18-ф/пз позивач здійснює будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності без затвердженої у встановленому порядку проектної документації та без права на виконання будівельних робіт.

Відтак, її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Позивач зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 разом зі своїми дітьми: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3; не працює та здійснює догляд за дитиною-інвалідом - ОСОБА_11

Дане твердження підтверджується довідкою про склад сім'ї від 13.09.2018 №110 та корінцем медичного висновку від 05.08.2013 №40.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що позивач зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1, отже має право користуватися квартирою.

Квартира на праві власності належить ОСОБА_10 До зазначеної квартири здійснюється прибудова без затвердженої у встановленому порядку проектної документації та без права на виконання будівельних робіт.

Частиною 5 ст.96 КУпАП передбачено, що склад правопорушення становить: виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об'єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), крім об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.

Згідно ст.8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

У ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач встановив, що позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки на якій проводиться забудова.

Земельна ділянка перебуває у комунальній власності.

Відтак, у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач повинен був встановити хто саме є суб'єктом адміністративного правопорушення - хто здійснює будівництво.

Статтею 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За таких обставин, постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача є необґрунтованою, оскільки з матеріалів складених відповідачем у ході перевірки не зрозуміло, чому до адміністративної відповідальності притягають саме позивача.

Статтею 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, судова колегія апеляційного суду вважає, що відповідач в межах наданих йому повноважень та у визначений законом спосіб встановив, що на земельній ділянці комунальної власності ведеться будівництво без затвердженої у встановленому порядку проектної документації та без права на виконання будівельних робіт.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 06.11.2018 року у справі №447/2232/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 23.01.2019 року