Справа № 802/1085/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2019 року

Київ

справа №802/1085/16-а

адміністративне провадження №К/9901/17295/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року (суддя Бошкова Ю.М.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Матохнюка Д.Б., суддів Боровицького О.А., Сапальової Т.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, атестаційної комісії № 7 Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - ГУ НП у Вінницькій області), атестаційної комісії № 7 ГУ НП у Вінницькій області (далі - атестаційна комісія), в якому просив: визнати протиправними дії атестаційної комісії щодо проведення атестації позивача; визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) атестаційної комісії, оформлене протоколом ОП №15.00006027.0035657 від 8 червня 2016 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2017 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення (висновок), оформлене протоколом атестаційної комісії № 7 ГУ НП у Вінницькій області ОП №15.00006027.0035657 від 8 червня 2016 року; в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ГУ НП у Вінницькій області просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог і прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На думку скаржника, атестування позивача проведене в межах повноважень атестаційної комісії, на підставі та у спосіб, що передбачені законом. Крім того, судами не взято до уваги ту обставину, що позивач сам виявив бажання пройти тестування. Також, на обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували, що під час прийняття рішення про невідповідність позивача займаній посаді атестаційна комісія керувалася результатами тестування позивача, згідно з якими його рівень знань є недостатнім. Зауважує, що рішення атестаційної комісії про службову відповідність чи невідповідність поліцейського є дискреційним правом комісії, а суди, надаючи оцінку такому рішенню, фактично втрутилися в реалізацію повноважень колегіального органу та прийняли нове рішення про відповідність позивача займаній посаді. Також посилається на те, що позивачу стало відомо про порушення своїх прав 13 червня 2016 року під час ознайомлення із атестаційним листом, натомість, до суду з цим позовом він звернувся лише 27 липня 2016 року, тобто, з пропуском встановленого процесуальним законом місячного строку.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом ГУ НП у Вінницькій області №2 о/с від 7 листопада 2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника сектору Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області.

Наказом ГУ НП у Вінницькій області №146 від 12 лютого 2016 року вирішено провести атестування поліцейських управління та підпорядкованих йому підрозділів атестаційними комісіями ГУ НП у Вінницькій області.

За результатами тестування, розгляду матеріалів та проведення співбесіди, атестаційна комісія дійшла висновку, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, про що прийняла рішення (протокол) від 8 червня 2016 року. Вказане рішення було мотивоване тим, що позивач має низький рівень знання законодавства, не має чіткого уявлення щодо змін у реформуванні та не прагне до них.

Не погоджуючись із діями атестаційної комісії та вважаючи рішення від 8 червня 2016 року протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскаржуване рішення прийняте за відсутності на це правових підстав та без дотримання вимог Закону України «Про Національну поліцію».

Колегія суддів погоджується із таким висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII.

Так, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII не передбачено проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, а також обмеження, пов'язані зі службою в поліції, визначені у статтях 49, 61 Закону №580-VIII. До таких вимог належать, зокрема: досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.

Натомість, завданням атестування, згідно з частиною першою статті 57 Закону №580-VIII, є оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівні, фізична підготовка на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Згідно з частиною першою статті 57 Закону №580-VIII атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Частиною другою статті 57 Закону №580-VIII визначений вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, до яких належать: призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Отже, прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у частині другій статті 57 Закону №580-VIII, суперечить частині другій статті 19 Конституції України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №580-VІІІ, жодних застережень про тимчасовість його призначення на посаду в ГУ НП у Вінницькій області суди не встановили.

Суд касаційної інстанції зауважує, що відповідно до вимог законодавства передумовою винесення наказу про призначення особи на посаду поліцейського є вирішення питання щодо його відповідності вимогам, які передбачені Законом України №580-VІІІ. Саме під час вирішення питання про прийняття позивача на службу до поліції відповідач мав право оцінити ділові, професійні, особисті якості, освітній та кваліфікаційній рівень, фізичну підготовку та прийняти рішення про прийняття його на роботу або відмову у прийнятті на роботу.

Призначення атестації позивача одразу ж після прийняття його на службу в поліції безвідносно до вирішення питань кар'єри (призначення на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження є незаконним.

Так, згідно з протоколом атестаційної комісії від 8 червня 2016 року, комісія дійшла висновку, що позивач не відповідає займаній посаді. Натомість, суди правильно звернули увагу на те, що в атестаційному листі позивач охарактеризований безпосереднім керівником виключно позитивно, зокрема, на професійному рівні підготовлений на достатньо високому рівні. Крім того, згідно із послужним списком позивача за час проходження служби в органах внутрішніх справ позивач заохочувався 27 разів.

Посилання скаржника на незадовільні результати тестування як на обставину, що свідчить про службову невідповідність позивача, Суд відхиляє, оскільки саме по собі проведення атестування щодо позивача відбулося без наявності на те законних підстав.

Доводи касаційної скарги щодо неприпустимості втручання суду у дискреційні повноваження атестаційної комісії колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки пункт 3 частини третьої статті 2 КАС України (в редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачав, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тому суди в наведеній категорії справ мають право і зобов'язані перевіряти обґрунтованість оскаржуваного рішення атестаційної комісії.

Наведене узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів, встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті. За загальним правилом, суди повинні утримуватися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.

Посилання скаржника на те, що позивач зареєструвався в єдиній централізованій відомчій телекомунікаційній мережі, а тому вважається таким, що пройшов атестацію в добровільному порядку, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки статтею 57 Закону №580-VІІІ не передбачено такої підстави для проведення атестування як проходження в добровільному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскаржуване рішення (висновок), оформлене протоколом атестаційної комісії №7 ГУ НП у Вінницькій області, є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Посилання заявника касаційної скарги на пропуск позивачем строку звернення до суду колегія суддів також відхиляє, оскільки ухвалою суду першої інстанції від 27 жовтня 2016 року відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду та визнано поважними причини пропуску ним строку звернення до суду з цим позовом.

При цьому Суд звертає увагу на те, що за змістом частин першої та другої статті 341 КАС України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення на підставі встановлених фактичних обставин справи та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судом чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, або додатково перевіряти докази.

Отже, рішення судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

постановив :

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець