Справа № 357/14843/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Бондаренко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇН

23 січня 2019 року Справа № 357/14843/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Двірника І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до Білоцерківського об'єднаного управління

Пенсійного фонду України Київської області

про визнання дій протиправними

та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - відповідач) про:

1) визнання протиправними дій відповідача щодо перерахунку пенсії позивача згідно з довідкою № 19-291-17/Б-290 про заробітну плату в зоні відчуження в період з 15.06 по 30.06.1986 р. та її виплати;

2) зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача та її виплату згідно з довідкою № 19-291-17/Б-290 про заробітну плату в зоні відчуження в період з 15.06 по 30.06.1986 р., починаючи з 08.05.2017 р.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2018 року позов було задоволено частково: визнано протиправними дії відповідача щодо не проведення перерахунку позивачу пенсії згідно з довідкою № 19-291-17/Б-290 про заробітну плату в зоні відчуження в період з 15.06.1986 р. по 30.06.1986 р. та її виплати і зобов'язано відповідача здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії позивача, починаючи з 01.11.2017 р.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року апеляційну скаргу відповідача на зазначене рішення суду було повернуто.

25.10.2018 р. позивач в порядку ст.ст. 371, 382, 383 КАС України звернувся до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення суду у цій справі, в якій просив суд:

- визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність, вчинені відповідачем щодо виконання рішення суду у цій справі;

- допустити негайне виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2018 року у даній справі стосовно його виконання в повному обсязі;

- зобов'язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Зазначена заява вмотивована тим, що вказане рішення суду набрало законної сили 02.08.2018 р., про що відповідачу було відомо вже 10.08.2018 р., а тому 20.08.2018 р. відповідач повинен був провести відповідний перерахунок пенсії позивача і виконати таке судове рішення, але ним здійснено перерахунок 17.08.2018 р. (розпорядження № 826052), а виплата не проведена і лише повідомлено, що вона буде здійснена в порядку, визначеному Постановою КМУ № 649, що на думку заявника вказує на бюрократичність постанови і викликає сумніви щодо проведення виплати і строку її здійснення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2018 року в задоволенні зазначеної заяви було відмовлено з тих підстав, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для застосування судового контролю за виконання рішення у даній справі в порядку ст.ст. 382, 383 КАС України, як на тому наполягає заявник.

При цьому, суд зауважив, що відповідачем невідкладно вжито необхідних заходів для виконання рішення суду, проведено відповідний перерахунок пенсії позивача та розпочато процедуру його виконання в іншій частині, а також, що позивачу було видано виконавчий лист, який позивачем не було звернуто до примусового виконання у порядку, визначеному законодавством.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що у вересні 2018 року він отримав пенсію у перерахованому розмірі, але сума перерахунку за відповідний період до вересня місяця йому не виплачена, тому рішення суду виконано відповідачем не в повному обсязі, а також на те, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами щодо невиконання рішення суду, але у відповідях повідомлялася та сама сума боргу, що нарахована, але фактично йому не виплачена.

Крім того, апелянт зазначає, що Постанова КМУ № 649, на яку посилається відповідач у своїх відповідях, є підзаконним нормативно-правовим актом, який суперечить рішенням судової системи, і також зазначає, що суд першої інстанції порушив строки розгляду його заяви.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про встановлення відповідного судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів даної справи, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2018 року набрало законної сили 02 серпня 2018 року.

28.08.2018 р. ОСОБА_2 на підставі заяви від 15.08.2018 р. отримав належним чином завірену копію вказаного рішення суду від 16.05.2018 р. та виконавчий лист у справі № 357/14843/17, однак, даний виконавчий документ не був поданий до виконавчої служби для примусового виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

У свою чергу, відповідач на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2018 р. провів відповідний перерахунок пенсії позивача згідно з розпорядженням від 15.08.2018 р. і розмір пенсії ОСОБА_2 після перерахунку складає 7481,98 грн., яку він і отримує.

Також з протоколу Білоцерківського ОУПФУ Київської області від 21.08.2018 р. вбачається, що на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2018 р. позивачу проведено перерахунок пенсії і за період з 01.11.2017 р. по 31.08.2018 р. нараховано суму коштів в розмірі 25736,90 грн.

В іншій частині, щодо виплати вказаної суми перерахунку, рішення суду не виконано.

03.09.2018 р. винесено наказ про утворення комісії з припинення Білоцерківського ОУПФУ Київської області, відповідно до постанови КМУ від 22.08.2018 р. № 628, наказу ГУ ПФУ у Київські області від 31.08.2018 р. № 552 у зв'язку з реорганізацією Білоцерківського ОУПФУ Київської області шляхом приєднання.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви позивача через відсутність правових підстав для застосування ст.ст. 371, 382, 383 КАС України та визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності відповідача, звернення судового рішення до негайного виконання та/або зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 1 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частинами 1, 6 статті 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду звернути рішення до негайного виконання та/або застосувати інститут судового контролю шляхом зобов'язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених рішенням суду.

Разом з тим, для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Так, для звернення до негайного виконання судових рішень по даній категорії справ (соціальні спори) обов'язковою умовою є застосування судом при вирішенні позовних вимог виключно такого способу захисту як стягнення присуджених платежів.

У свою чергу, правовою підставою для зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об'єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться не виконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов'язків згідно із судовим рішенням та можливості суб'єкта владних повноважень їх виконати.

Підставою ж для застосування судового контролю в порядку ст. 383 КАС України є встановлення судом протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при виконанні рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі рішенням по суті позовних вимог було присуджено на користь позивача певні пенсійні виплати, однак такий спосіб захисту прав як стягнення відповідних платежів судом не застосовувався, а отже, у даному випадку відсутні правові підстави для звернення такого судового рішення до негайного виконання в повному обсязі (тобто щодо всієї суми боргу) у порядку ст. 371 КАС України.

Також апеляційний суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується вчинення відповідачем поступових дій, націлених на виконання рішення суду у цій справі в повному обсязі та, зокрема виконання його в частині здійснення перерахунку пенсії позивача за відповідний період, визначення певної суми заборгованості та початку здійснення йому виплати пенсії у присудженому розмірі.

Водночас, у суду відсутні виключні правові підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в подальшому, що в разі незастосування процесуальних заходів, про які просить апелянт, таке судове рішення залишиться невиконаним та/або що відповідачем вже вчинено певні дії, прийнято рішення чи допущено бездіяльність, якими порушено права і законні інтереси позивача.

При цьому, припущення позивача про те, що відповідач може порушити його права, захищені судом у даній справі, не є достатньою правовою підставою для застосування інституту судового контролю, оскільки, як убачається з вищевикладеного, його реалізація є правом суду, а не обов'язком, і для його застосування повинні бути ґрунтовні підстави, а не сама лише існуюча ймовірність, не підтверджена жодними доказами.

Доводи апелянта про те, що у вересні 2018 року він отримав пенсію у перерахованому розмірі, але сума перерахунку за відповідний період до вересня місяця йому не виплачена, тому рішення суду виконано відповідачем не в повному обсязі, а також про те, що він неодноразово звертався до відповідача із заявами щодо невиконання рішення суду, але у відповідях повідомлялася та сама сума боргу, що нарахована, але фактично йому не виплачена, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на вищезазначене.

Посилання апелянта на те, що Постанова КМУ № 649, на яку посилається відповідач у своїх відповідях, є підзаконним нормативно-правовим актом, який суперечить рішенням судової системи, і що суд першої інстанції порушив строки розгляду його заяви не спростовують правильності висновків суду, викладених в оскаржуваній ним ухвалі та не надають регламентованих ст. 317 КАС України підстав для її скасування.

У контексті даного питання судова колегія також відзначає, що перерахунок пенсії позивача, тобто часткове виконання рішення суду у цій справі, був вчинений відповідачем у межах 10-денного строку з дня набрання ним законної сили, вже з наступного місяця після набрання рішенням суду законної сили розпочато виплату пенсії позивачу в перерахованому розмірі та визначено суму заборгованості, що підлягає виплаті на його користь.

Крім того, позивачу було видано виконавчий лист, який позивачем не було звернуто до примусового виконання у порядку, визначеному законодавством.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення заяви позивача.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2018 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 23 січня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: