Справа № 804/1276/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/1276/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засіданні Сколишеві О.О.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року в адміністративній справі №804/1276/18 (головуючий 1-ї інстанції Барановський Р.А.) за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, (третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області) про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 16.22.2018 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, (третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області), в якому просив:

- визнати протиправним рішення Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради щодо визначення місця розташування контейнерного майданчику для збору твердих побутових відходів біля квартири АДРЕСА_1, у якій він мешкає;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути питання визначення місця розташування контейнерного майданчику для збору твердих побутових відходів біля будинку №45 по вулиці Новорічній з урахуванням вимог Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров'я України №145 від 17 березня 2011 року;

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 10000,00 грн..

В обгрунтування адміністративного позову зазначено, що він є інвалідом першої групи з дитинства та проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. Квартира розташована на першому поверсі та на відстані менше 15 метрів від вікон і дверей квартири знаходиться майданчик із сміттєвим баком, поряд з яким міститься дитяча площадка для ігор, у зв'язку з чим він, зокрема, в літню у спеку змушений вдихати сморід сміття. Близькість сміттєвого баку, постійний сморід значно погіршили стан його здоров'я, оскільки він також хворіє на бронхіальну астму. Далі в позові зазначено, що він звертався у різні інстанції щодо вирішення питання про впорядкування та розміщення контейнерного майданчика для сміття, однак усі звернення повертались до Виконкому Соборної (раніше Жовтневої) районної ради, яким дане питання так і не вирішено. Крім того, позивач зауважує, що таке розташування контейнеру для сміття суперечить вимогам п.2.8 та п.2.10 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров'я України №145 від 17.03.2011 року та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України від 05.04.2011 року за №457/19195.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради щодо визначення місця розташування контейнерного майданчику для збору твердих побутових відходів біля квартири квартири АДРЕСА_1, у якій мешкає ОСОБА_3, інвалід І-ої групи з дитинства.

Зобов'язано Виконавчий комітет Соборної районної у місті Дніпрі ради повторно розглянути питання визначення місця розташування контейнерного майданчику для збору твердих побутових відходів біля будинку №45 по вулиці Новорічній у місті Дніпро з урахуванням вимог Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров'я України №145 від 17 березня 2011 року.

Стягнуто з Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 10000,00 грн..

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач надав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом 1-ої групи (інвалід дитинства згідно Довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №574813 від 08.02.2012 року) та проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11, 13).

З тексту адміністративного позову вбачається, що позивач особисто та через представника неодноразово з 2012 року звертався в різні інстанції, починаючи від ЖЕКу, районної СЕС, Жовтневого виконкому, управління ЖКГ міста, меру міста, облдержадміністрації, голові асоціації Інвалідів та закінчуючи Президентом України, щодо вирішення питання про впорядкування розміщення контейнерного майданчика для сміття. У даних зверненнях, як зазначає позивач, він та інші мешканці будинку пропонували перенести контейнерний майданчик для сміття в інше місце, яке б повністю відповідало вимогам санітарних та будівельних норм, тим більше що вільної прилеглої до їх будинку території вдосталь, проте всі звернення повертались на розгляд до Виконавчому комітету Соборної (раніше - Жовтневої) районної у м.Дніпро (раніше Дніпропетровську) ради, однак відповідач так і не зміг вирішити це питання.

У грудні 2017 року позивач знову звернувся до Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради з вимогою прийняти міри щодо встановлення сміттєвого баку на відстані, яка передбачена відповідними правилами, та отримав у відповідь на дане звернення лист за вих. №К-71 (12) від 29.12.2017 року, в якому із посиланням на проведені ще у 2014 році наради зазначив, що мешканцями 1-го і 2-го підїздів остаточно було вирішено залишити відповідний контейнер для сміття у визначеному місці, яке знаходиться на значній відстані від пандуса заявника та влаштовує більшість мешканців підїздів, враховуючи інтереси літніх людей.

Позивач з цим не погодився та звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції визнав протиправним рішення Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради щодо визначення місця розташування контейнерного майданчику для збору твердих побутових відходів біля квартири квартири АДРЕСА_1, у якій мешкає ОСОБА_3, інвалід І-ої групи з дитинства. Крім того, судом зобов'язано Виконавчий комітет Соборної районної у місті Дніпрі ради повторно розглянути питання визначення місця розташування контейнерного майданчику для збору твердих побутових відходів біля будинку №45 по вулиці Новорічній у місті Дніпро з урахуванням вимог Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров'я України №145 від 17.03.2011 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та звертає увагу на таке. Судом першої інстанції під час розгляду справи не встановлено та не зазначено номер та дата рішення, яке визнається протиправним, а також не зазначено яку саме заяву позивача (дата заяви) зобов'язаний повторно розглянути відповідач.

В матеріалах справи такі відомості також відсутні.

Таким чином, з наведеного вбачається, що визначивши спір у вказаний в резолютивній частині спосіб, суд першої інстанції прийняв рішення, яке не може бути виконаним, оскільки відсутнє рішення відповідача, яке за рішенням суду є протиправним, а також судовим рішенням не визначено яку саме заяву позивача і чому саме Виконавчий комітет Соборної районної у місті Дніпрі ради повинен повторно розглянути. Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції взагалі не мотивував таке задоволення, та вирішив спір в цій частині, пославшись на норми Цивільного кодексу України.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно статті 41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обсяг і межі повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів визначаються відповідними міськими радами.

Рішенням Дніпропетровської міської ради №18/15 від 18.02.2004 року «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» визначено повноваження виконкому Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради (на теперішній час - виконком Соборної районної у м.Дніпрі ради) (рішення з додатками №№1-3 - а.с.121-135).

Так, згідно пункту 7 Додатку №1 вказаного рішення визначено, що виконавчий комітет райради в межах своїх повноважень приймає рішення на його засіданнях більшістю голосів від загального складу виконкому, які підписуються головою райради (заступником голови райради).

Ані з тексту адміністративного позову, ані з рішення суду першої інстанції не вбачається яким саме рішенням Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради визначено місця розташування контейнерного майданчику для збору твердих побутових відходів біля квартири АДРЕСА_1 (де мешкає позивач) та яке суд першої інстанції визнав протиправним. В матеріалах справи таке рішення відсутнє.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що будь якого-рішення із зазначеного вище питання виконкомом не приймалось та не могло прийматись, оскільки не входить до його повноважень.

Відповідно до пункту 1 Додатку №3 «Обсяг і межі повноважень виконавчих органів районних у місті рад» виконавчими органами районних у місті рад є виконавчі комітети та інші створювані райрадами виконавчі органи.

Вказаним вище Додатком №3 визначені повноваження відповідача, в тому числі, у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Серед таких повноважень відсутнє повноваження виконкому щодо прийняття рішення про визначення місця розташування контейнерного майданчику для збору твердих побутових відходів.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України №145 від 17.03.2011 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.04.2011 року за №457/19195 затверджено Державні санітарні норми та правила утримання територій населених місць (далі по тесту Правила).

Відповідно до пункту 2.9. вказаних Правил місця розташування контейнерних майданчиків на об'єктах благоустрою населених пунктів визначаються у складі проектів будівництва житлових і громадських будівель і споруд, а для території садибної забудови - у складі проектів детальних планів цих територій.

Згідно пункту 2.10 Правил у виняткових випадках в районах забудови, що склалася, де немає можливості дотримання відстаней, зазначених у пункті 2.8 санітарних норм, місця розташування контейнерних майданчиків встановлюються комісією за участю посадових осіб спеціально уповноважених органів містобудування та архітектури і державної санітарно-епідеміологічної служби, а також представників балансоутримувача будинку та органу самоорганізації населення. Комісією складається акт довільної форми щодо місця розташування контейнерного майданчика, який підписується всіма членами комісії у чотирьох примірниках для кожної із сторін.

З вказаного вбачається, що питання місця розташування контейнерних майданчиків встановлюються комісією, до якої представник (посадова особа) органу місцевого самоврядування не входить.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка санітарних норм при розміщенні контейнерного майданчику для збору відходів по АДРЕСА_1 проводилась неодноразово, про що свідчать:

- протокол виїзної наради (комісії) від 20.06.2014 року, яким запропоновано встановити та узгодити з усіма службами нове місце під встановлення двох контейнерів для сміття напроти двох будинків №45 та №47 відповідно до Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць (а.с.139);

- протокол виїзної наради (комісії) від 29.08.2014 року, в якому зазначено, що зважаючи на бажання більшості мешканців будинку з 26 чоловік 24 висловили залишити контейнер для збору сміття напроти під'їзду №2 будинку № 45 по вул.Новорічна (а.с.140).

Таким чином, питання щодо неодноразових звернень позивача щодо розміщення контейнерів комісіями фактично не вирішено.

Вказані протоколи відповідачем не затверджувались та не є рішеннями виконкому у розумінні Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Колегія суддів вважає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту прав та інтересів, оскільки за відсутності предмета спору - рішення відповідача з розгляду звернень позивача, визнання такого рішення протиправним є неможливим.

Крім того, задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на пункт 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження відходів, знешкодження та захоронення трупів тварин.

Колегія судді вважає таке посилання безпідставним, оскільки відповідачем у справі є виконком районної у місті ради, а не сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Отже вказаними нормами статті встановлено, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що в даній справі позивач звернувся до неналежного відповідача та не допустив його заміну, що призвело до порушення норм процесуального законодавства.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції за приписами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України не наділений повноваженнями щодо здійснення заміни неналежного відповідача під час апеляційного розгляду справи, тому, відповідно, підстави для задоволення позову до Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради відсутні.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та постанова прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року в адміністративній справі №804/1276/18 Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року в адміністративній справі №804/1276/18 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2018 року в адміністративній справі №804/1276/18 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, (третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області) про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 січня 2019 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак