Справа № 160/232/19
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року Справа № 160/232/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення штрафу, -
ВСТАНОВИВ:
08 січня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі позивач) з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі відповідач) з вимогами про визнання протиправною та скасування постанови від 22.12.2018 р. ВП №57749721 про накладення штрафу, винесеної державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог позивачзазначив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 року у справі №804/2149/18зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській областіздійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 належної їй пенсії за минулий час, а саме, за період з моменту припинення її виплати, тобто з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року. На виконання рішення суду позивачем проведено нарахування невиплаченої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.2016 року по 31.10.2017 р. в розмірі 28 274,09грн. Разом з тим, відповідно до п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 р. №365, суми пенсійних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в Пенсійному фонді України, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. У звязку з тим, що Кабінетом Міністрів України не визначено порядку щодо виплати соціальних виплат по внутрішньо переміщеним особам, які не виплачені за минулий період, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позбавлене можливості провести виплату нарахованої пенсії ОСОБА_1 Відповідачу було доведено інформацію про добровільне виконання рішення суду. Проте, відповідач, не враховуючи отриману інформацію про добровільне виконання рішення суду, виніс постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00грн. за невиконання без поважних причин боржником рішення. Позивач вважає, що накладення штрафу є неправомірним, а постанова державного виконавця безпідставною, оскільки істотною умовою для накладення штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин.
Відповідач відзиву на адміністративний позов не надав.
Представники сторін в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі.
Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від14 травня 2018 року у адміністративній справі №804/2149/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровськійобласті про визнаннядійпротиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення пенсійних виплат ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року; визнано протиправноюбездіяльність Головного управлінняПенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодоневиплатипенсійнихвиплатКозловійЛюбовіІванівні, за минулий час, а саме за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року; зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплатуКозловійЛюбовіІванівні, ІНФОРМАЦІЯ_1 належноїїйпенсії за минулий час, а саме за період з моменту припинення її виплати, тобто з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.

Судове рішення набрало законної сили 13 червня 2018 року.

13 вересня 2018 року у адміністративній справі №804/2149/18 видано виконавчий лист. Боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

22 листопада 2018 року на підставі заяви стягувача та виконавчого документа № 804/2149/18 від 13.09.2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 57749721.

22 грудня 2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 винесено постанову про накладення штрафу, якою за невиконання без поважних причин рішення суду на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області накладено штраф у розмірі 5100 грн.

В постанові про накладення штрафу від 22.12.2018 року ВП №57749721 зазначено, що «…за результатами перевірки виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вимог судового рішення було встановлено, що останнє виконане не було, а будь-які посилання боржника на неможливість виплати заборгованості у звязку із відсутністю встановленого порядку є нікчемними, адже самі такі неправомірні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області були предметом спору під час судового розгляду і порушують конституційне право громадян на соціальний захист…» (а.с.10).

Не погодившись з постановою державного виконавця про накладення штрафу, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до суду із даним позовом.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно із ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєктвладних повноважень не можепосилатися на докази, які не булипокладені в основу оскаржуваногорішення, за виняткомвипадків, коли віндоведе, що ним буловжитовсіхможливихзаходів для їхотримання до прийняттяоскаржуваногорішення, але вони не були отримані з незалежнихвіднього причин.

Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Законодавець чітко визначив, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Примусове виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа та за заявою стягувача, про що не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого документа.

При цьому, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (ч.1 ст. 75 Закону).

З наведених норм вбачається, що державний виконавець зобов'язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин.

Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 22 листопада 2018 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 57749721 за виконавчим листом №804/2149/18 від 13.09.2018 р.

Постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.11.2018 р. отримано боржником 23.11.2018 р., про що відсутній спір у справі.

В позовній заяві зазначено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області проінформовано відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про часткове виконання судового рішення в частині нарахування невиплаченої пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.2016 року по 31.10.2017 р. в розмірі 28 274,09грн. Щодо виплати нарахованих сум боржником зазначено, що Кабінетом Міністрів України не визначено порядку щодо виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які не виплачені за минулий період.

Судом встановлено, що підставою для прийняття постанови про накладення штрафу від 22.12.2018 р. у ВП №57749721 стало невиконання боржником без поважних причин рішення Дніпропетровського окружного адміністративного судувід 14.05.2018 р. по справі №804/2149/18.

Суд зазначає, що позивачем до суду не надано жодного доказу повного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі №804/2149/18 щодо зобов'язанняздійснити нарахування і виплату стягувачу належної їй пенсії за минулий час, а саме, за період з моменту припинення її виплати, тобто, з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.

Не надано і доказів, які б свідчили, що позивачем, як боржником, було зроблено все від нього залежне для повного виконання судового рішення, а саме, виплати належної ОСОБА_1 пенсії за минулий час, а саме, за період з моменту припинення її виплати, тобто, з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.

Відсутність же відповідного порядку щодо виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які не виплачені за минулий період, як і не розроблення Кабінетом Міністрів України відповідних механізмів, не є поважною причиною для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у справі Soeringvs UK Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства.

Таким чином, на державі лежить прямий обов'язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р. вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, слід наголосити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.

Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків. Так, у справі «Шмалько проти України» Європейський суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу.

Крім того, у Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України наголосив, що виконання всіма субєктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

За таких обставин, суд вважає, що постанова про накладення штрафу від 22.12.2018 р. у ВП №57749721 прийнятавідповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення, для прийняття рішення, тобто, відповідає критеріям, визначениму ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, позовні вимогиГоловного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

Керуючись ст. 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення штрафу від 22.12.2018 року ВП №57749721 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук