Справа № 806/846/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/846/18

Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко А.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

16 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року (повний текст ухвали складено 17 липня 2018 року) у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України (далі - позивач) до Ценртральної військово-лікарської комісії, Житомирської обласної медико-соціальної експертної комісії комісії №2 (далі - відповідач 1, 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (далі - третя особа) про визнання незаконними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :
позивач 16.02.2018 звернувся із адміністративним позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 02.07.2012 №1274, яким встановлено причинний зв`язок поранень (контузії) та захворювання ОСОБА_1 : "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил ООН";

- визнати незаконними та скасувати рішення прийняті Житомирською МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 , які зазначені у графі 9 Довідок до акта огляду МСЕК від 18.07.2012 серії 10ААБ №239684 та від 11.04.2017 серії 12ААА №782319: "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчих сил".

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.07.2018 позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким направити справу до суду І інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції не враховано те, що Центральна військово-лікарська комісія не є структурним підрозділом Міністерства оборони України та вказує на необізнаність з документами, що слугували підставою для надання висновку про відповідний причинний зв`язок, що унеможливлює застосування строків на оскарження відповідного рішення.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Предметом оскарження у даній справі є рішення Центральної військово-лікарської комісії, оформлене протоколом №1274 від 02.07.2012, яким встановлено причинний зв`язок поранень (контузії) та захворювання ОСОБА_1 : "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих сил ООН", а також рішення, прийняте Житомирською МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 яка зазначена у графі 9 Довідок до акта огляду МСЕК від 18.07.2012 серії 10 ААБ №239684 та від 11.04.2017 серії 12 ААА №782319: "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих сил".

05.04.2018 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що позивач звернувся до суду з пропуском як тримісячного так і шестимісячного строку звернення, оскільки про порушене право йому стало відомо не з моменту звернення ОСОБА_1 (15.11.2017) до суду із позовом до Міністерства оборони України, а з моменту отримання Департаментом фінансів Міністерства оборони України документів на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , а саме з 01.08.2017.

10.05.2018 Центральною військово-лікарською комісією до суду подано декілька клопотань про залишення адміністративного позову без розгляду, в якому просить зокрема, залишити безпідставний і необґрунтований жодним доказом позов, який не відповідає вимогам статей 25, 26, 72-77, 90, 160, 161, 172 КАС України та який було подано з порушенням правил підсудності, пропуском строків звернення до суду, дискреційних повноважень ЦВЛК та МСЕК, правомірності оскарження актів індивідуальної дії без подання обґрунтованих для позову доказів, відсутність у позові обставин, які б свідчили про порушення оскаржуваними актами індивідуальної дії прав та інтересів Міноборони у сфері публічно-правових відносин. Відповідачем вказано, що строк позовної давності на оскарження висновку ЦВЛК №1274 стосовно гр. ОСОБА_1 необхідно обраховувати з дати його прийняття - 02.07.2012. Відтак, даний позов Міноборони подано до суду з пропуском строку звернення до суду з позовом. При цьому, у даній справі відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому його слід залишити без розгляду.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, Міноборони України на постійній основі через уповноваженого представника є членом комісії, тому не було позбавлено можливості своєчасно дізнатися про прийняте рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

На момент прийняття оспорюваних рішень строк звернення до адміністративного суду було визначено статтею 99 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Відповідно до положень частини 2 статті 99 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.17), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Статтею 122 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з даним позовом - 14.02.2018, а також на час вирішення заявленого клопотання) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Отже, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовної діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною 4 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пп. 2.3.1, 2.3.2 п. 2.3 гл. 1 розд. І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі Положення №402), ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Голова ЦВЛК безпосередньо підпорядковується директору департаменту охорони здоров`я (далі - ДОЗ) Міністерства оборони України.

Начальник ЦВЛК безпосередньо підпорядковується директору Військово-медичного департаменту (далі - ВМД) Міністерства оборони України. Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК.

Згідно Схеми підпорядкування структурних підрозділів Міністерства оборони України та Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.11.2016 № 600, та Схеми спрямування та координації діяльності структурних підрозділів апарату Міноборони та безпосереднього підпорядкованих Міністерству оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.11.2017 № 633, Військово - медичний департамент є структурним підрозділом апарату Міноборони.

Пунктами 1.2, 1.3 Положення про Центральну військово-лікарську комісію, затвердженого Наказом начальника Головного військово-медичного управління - начальника медичної служби Збройних Сил України від 18.05.2018 №75 (далі Положення №75), Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК) у своїй діяльності керується, зокрема, наказами та директивами Міністерства оборони України, заступників Міністра оборони України. ЦВЛК підпорядковується начальнику Головного військово-медичного управління - начальнику медичної служби Збройних Сил України.

У пункті 5.1 Положення №75 вказано, що за своєю організаційно-правовою формою ЦВЛК є бюджетною установою, яка повністю фінансується з державного бюджету України, що передбачений для Міністерства оборони України.

Усі фінансові та правові зобов`язання ЦВЛК здійснюються Міністерством оборони України через Головне військово-медичне управління (пп. 5.5 Положення №75).

З наведених норм вбачається, що ЦВЛК притаманні ознаки саме структурного підрозділу Міноборони України, а тому, позивач вважається обізнаним про прийняте ЦВЛК рішення в день прийняття відповідного рішення.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк звернення позивача до суду з адміністративним позовом до ЦВЛК слід обраховувати з 02.07.2012, а не з моменту отримання Міністерством оборони України ухвали суду в справі №296/7958/17 та позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, як зазначає позивач.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позовна заява Міністерства оборони України до відповідачів, з вимогою про визнання незаконним та скасування рішення, оформленого протоколом №1274 від 02.07.2012, направлена на адресу суду через відділення поштового зв`язку 14.02.2018, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду з таким позовом, установленим КАС України (у редакції як до 15.12.2017, так і після 15.12.2017).

Отже, з наведено слідує, що позивач оскаржив 14.02.2018 рішення прийняте 02.07.2012, тобто більше 5 років тому, відтак позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, що є підставою для залишення даного позову без розгляду.

Стосовно оскарження рішення Житомирської МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 , яка викладена у довідках до акта огляду МСЕК від 18.07.2012 серії 10 ААБ №239684 та від 11.04.2017 серії 12 ААА №782319 у графі 9: "поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих сил" слід вказати наступне.

Згідно пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: загального профілю; спеціалізованого профілю. Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

Пунктом 19 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

З наведеного слідує, що Міністерство оборони України на постійній основі через уповноваженого представника є членом комісії, тому не було позбавлене можливості своєчасно дізнатися про прийняте рішення.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що прийняття Житомирською МСЕК №2 рішення в частині встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 , яка зазначена у графі 9 Довідок до акта огляду МСЕК від 18.07.2012 серії 10ААБ №239684 та від 11.04.2017 серії 12ААА №782319, повинно здійснюватися за участі представника Міноборони України.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна заява Міністерства оборони України в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення, прийнятого Житомирською МСЕК №2 в частині встановлення причинного зв`язку інвалідності ОСОБА_1 яка зазначена у графі 9 Довідок до акта огляду МСЕК від 18.07.2012 серії 10 ААБ №239684 та від 11.04.2017 серії 12 ААА №782319, також подана до суду після спливу шестимісячного строку звернення до суду з таким позовом, установленим КАС України (у редакції як до 15.12.2017, так і після 15.12.2017).

Крім того, судом першої інстанції вірно вказано, що Житомирським обласним військовим комісаріатом документи ОСОБА_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 27.03.2017 другої групи інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих сил ООН, до Міністерства оборони України направлено у квітні 2017 року, на що Департаментом фінансів Міністерства оборони України 01.08.2017 надіслано лист-відповідь до ІНФОРМАЦІЯ_1 на вих.№СЗ2302 від 27.04.2017, відтак доводи скаржника про те, що про порушення своїх прав він дізнався у листопаді 2017 року лише після отримання позову ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи.

Окремо апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що частиною 4 ст. 5 КАС України визначено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Проте, позивач, як суб`єкт владних повноважень, не навів в силу положень якого закону він наділений правом звертатися до адміністративного суду з даним позовом.

Разом з цим, апеляційний суд вважає безпідставними посилання апелянта на позицію Європейського Суду з прав людини та на рішення Сьомого апеляційного адміністративного суду оскільки, про початок обчислення строку звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень та виникнення підстав, що дають право на звернення з позовом, Верховний Суд України у постанові від 03.11.2015 (справа 21-2008а15) зазначив, що підставою для такого звернення є факт порушення, вчинений у певний час, а не факт, коли про це стало відомо.

Крім того, у справі "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25.01.2000 Європейського суду з прав людини зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Також суд першої інстанції посилаючись на практику Європейського суду з прав людини вірно вказав про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Зважаючи на вищевказане, а також приймаючи до уваги наведену практику Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що неналежне використання позивачем наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, відтак, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.