Справа № 815/3364/15
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 року

Київ

справа №815/3364/15

адміністративне провадження №К/9901/24972/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Свиди Л.І. від 29 вересня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Федусик А.Г., суддів: Шевчук О.А., Зуєвої Л.Є. від 16 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Одеський портовий холодильник» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання незаконними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Одеський портовий холодильник» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі - відповідач/Інспекція), в якому, у з урахуванням уточнених позовних вимог, просило: - визнати незаконними дії щодо визнання в акті перевірки від 06 квітня 2015 року №2363/15-32-22-04/05529900 нікчемними правочинів, укладених між Публічним акціонерним товариством «Одеський портовий холодильник» та ТОВ «Касторс», ТОВ «Фабенс» за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року, - визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 квітня 2015 року № частково за основним платежем на суму 2 010 421, 00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1 005 210, 50 грн., від 14 квітня 2015 року № частково за основним платежем на суму 2 198 976, 00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1 099 488, 00 грн., від 01 липня 2015 року № в сумі завищення від'ємного значення податку на додану вартість за грудень 2014 року у розмірі 34 126, 00 грн.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки висновки податкового органу про нереальний характер господарських операцій позивача із ТОВ «Касторс», ТОВ «Фабенс», а також про непідтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності спростовуються первинними документами, а податкова інформація щодо даних контрагентів не може бути належним доказом порушення податкової дисципліни позивачем.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі Головного управління ДФС в Одеській області від 14 квітня 2015 року № з податку на прибуток підприємств частково за основним платежем на суму 2 010 421, 00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1 005 210, 50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі Головного управління ДФС в Одеській області від 14 квітня 2015 року № з податку на додану вартість частково за основним платежем на суму 2 198 976, 00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1 099 488, 00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі Головного управління ДФС в Одеській області від 01 липня 2015 року № в сумі завищення від'ємного значення податку на додану вартість за грудень 2014 року у розмірі 34 126, 00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

4. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що правовідносини між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, підтверджені належними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, придбаний товар використано у господарській діяльності, при цьому відповідачем не надано доказів, що підтверджують порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України й протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Пасічник С.С., суддів Васильєвої І.А., Юрченко В.П.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами позапланової виїзної перевірки Публічного акціонерного товариства «Одеський портовий холодильник» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року відповідачем складено акт від 06 квітня 2015 року №2363/15-32-22-04/05529900, яким встановлено, зокрема, порушення: - підпунктів 14.1.27, 14.1.36, 14.1.185 пункту 14.1 статті 14, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.8 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 146.12 статті 146, пункту 6 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток за ІІ-ІV квартали 2012 року, у 2013-2014 роках на суму 8 712 463, 00 грн.; - підпункту «а» пункту 198.1, абзацу першого пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість за період з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2014 року на суму 9 375 438, 00 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року в розмірі 34 126, 00 грн.

Висновки відповідача ґрунтуються на тому, що господарські операції між позивачем та його контрагентами на підставі договорів поставки мають нереальний характер, оскільки аналіз податкової інформації щодо неможливості проведення зустрічної звірки від 18 лютого 2015 року №39/22-4 ТОВ «Фабенс» по взаємовідносинах з підприємствами-постачальниками та підприємствами-покупцями за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року та від 18 лютого 2015 року №38/22-4 ТОВ «Касторс» по взаємовідносинах з підприємствами-постачальниками та підприємствами-покупцями за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року свідчить про непідтвердження руху товару по ланцюгу постачання через відсутність цих контрагентів за місцем знаходження, а також у зв'язку із відсутністю у них матеріальних та трудових ресурсів. Також контролюючий орган вказує на ненадання позивачем документів щодо транспортування товару та щодо його використання у власній господарській діяльності.

На підставі акта перевірки Інспекцією прийнято податкові повідомлення-рішення від 14 квітня 2015 року: - №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 9 375 438, 00 грн. за основним платежем та у розмірі 4 687 719, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; - №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» у розмірі 8 712 463, 00 грн. за основним платежем та у розмірі 4 356 232, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Рішенням Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області щодо погодження застосування процедури податкового компромісу від 21 квітня 2015 року №10643/10/15-53-22-00 до ПАТ «Одеський портовий холодильник» застосовано податковий компроміс щодо: - податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 7 176 462, 00 грн. (податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2015 року №), у зв'язку із чим підлягає до сплати 358 823, 10 грн. податку на додану вартість (6 817 638, 90 грн. основного платежу та 3 588 231, 00 грн. штрафних санкцій погашено); - податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємства на суму 6 702 042, 00 грн. (податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2015 року №), у зв'язку із чим підлягає до сплати 335 102, 10 грн. податку на прибуток підприємства (6 366 939, 90 грн. основного платежу та 3 351 021, 00 грн. штрафних санкцій погашено).

За результатами адміністративного оскарження на підставі акта перевірки з урахуванням рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 09 червня 2015 року №1558/10/15-3210-02-07 про результати розгляду первинної скарги відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 01 липня 2015 року №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість за грудень 2014 року у сумі 34 126, 00 грн.

Позивачем оскаржуються податкові повідомлення-рішення від 14 квітня 2015 року № та № в частині, яка не входить до суми податкового компромісу та стосується господарських операцій з контрагентами ТОВ «Касторс», ТОВ «Фабенс» за період III-IV квартали 2014 року, а також податкове повідомлення-рішення від 01 липня 2015 року № повністю.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем (покупець) та ТОВ «Касторс» (постачальник) 01 вересня 2014 року укладений договір поставки №16-об, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю піддони морські дерев'яні, матеріали для навантажувально-розвантажної техніки та переробки вантажу з причалу, а також інший товар, обладнання та матеріали, перелік яких наведений у специфікаціях до договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар. За умовами договору ціна, кількість та асортимент товару вказані у специфікації, поставка здійснюється на складі постачальника.

Сторонами підписано специфікацію від 01 серпня 2014 року №16-ОБ, у якій визначено товари, що придбаваються: гофрована труба, гофрований рукав, кабель, провід, грунт, вапно, фарба, диск, шайба, підшипник тощо.

Передача товару оформлена видатковими накладними від 29 вересня 2014 року №120, від 30 вересня 2014 року №121, 122, від 29 жовтня 2014 року №329, №330, №331, №332, від 30 жовтня 2014 року №333, №334, №335, від 31 жовтня 2014 року №336, №337, №338, №339.

На підставі виданих позивачу податкових накладних від 29 вересня 2014 року №120, від 30 вересня 2014 року №121, №122, від 29 жовтня 2014 року №330, №331, №332, №329, від 30 жовтня 2014 року №333, №334, №335, від 31 жовтня №336, №337, №338, №339 позивачем сформований податковий кредит з податку на додану вартість.

Крім того, між ПАТ «Одеський портовий холодильник» (покупець) та ТОВ «Фабенс» (постачальник) 01 вересня 2014 року укладений договір поставки №15-ОБ, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю піддони морські дерев'яні, матеріали для навантажувально-розвантажної техніки та переробки вантажу з причалу, а також інший товар, обладнання та матеріали, перелік яких наведений у специфікаціях до договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар. За умовами договору ціна, кількість та асортимент товару вказані у специфікації, поставка здійснюється на складі постачальника.

Сторонами підписано специфікацію від 01 вересня 2014 року №15-ОБ, у якій визначено товари, що придбаваються: підшипники, акумулятори, кабелі, електричне обладнання, піддон морський дерев'яний тощо.

Передача товару оформлена видатковими накладними від 29 вересня 2014 року б/н, №94, від 30 вересня 2014 року №95, №96, від 31 грудня 2014 року №295, №296, №297, №298.

На підставі виданих позивачу податкових накладних від 29 вересня 2014 року №93, №94, від 30 вересня 2014 року №95, №96, від 31 грудня 2014 року №295, №296, №297, №298, №298 позивачем сформований податковий кредит з податку на додану вартість.

Транспортування товару, придбаного у ТОВ «Касторс» та ТОВ «Фабенс», здійснювалось ТОВ «ДУНАЙ-ТРАНЗІТ» за договором перевезення вантажу від 27 вересня 2014 року №2709/01, на підтвердження чого надано товарно-транспортні накладні, податкові накладні, акти надання послуг, підписані сторонами договору, які містять всі дані щодо послуг транспортування, зокрема, маршрут, номери автомобіля, дані водія тощо, рахунки на оплату послуг з перевезення вантажів, виписані ТОВ «ДУНАЙ-ТРАНЗІТ», платіжним дорученням.

Товарно-транспортні накладні містять дані про перевізника - СП ТОВ «ДУНАЙ-ТРАНЗИТ», про транспортний засіб, його номерні знаки, про водія, про замовника перевезення та вантажоодержувача - ПАТ «Одеський портовий холодильник», про вантажовідправника. Також у них зазначені пункти навантаження та розвантаження, містяться підписи осіб, які приймали та здавали товар, перелік найменувань товару, що перевозився, та його кількість.

Використання придбаного позивачем товару у власній господарській діяльності підтверджується актами списання матеріалів у виробничо-господарській діяльності, картками рахунку №631 щодо оприбуткування придбаного товару, доказами наявності на підприємстві на посадах головного механіка, головного інженера, головного енергетика, начальника компресорного цеха, начальника вантажного складу тих осіб, які здійснювали його списання.

На підтвердження наявності у позивача нерухомого майна та основних засобів, які потребують використання товару, придбаного у контрагентів, зокрема для їх ремонту, надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, довідку про наявність основних засобів на балансі позивача, дозволи Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області на виконання робіт з технічного обслуговування, ремонту, машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, паспорти та інші документи на обладнання, механізми, устаткування.

Крім того, встановлено, що позивач в лютому 2015 року виявив помилку при розрахунку свого податкового кредиту та подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість за грудень 2014 року, включивши у реєстр отриманих податкових накладних податкові накладні на суму 82 356, 00 грн., що призвело до зменшення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, та виникнення від'ємного значення в сумі 47 459, 00 грн. - сума податкового кредиту, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

В березні 2015 року позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2014 року, яким здійснив коригування податкового кредиту з податку на додану вартість та зменшив його на суму 13 333, 00 грн.

Від'ємне значення, яке з 47 459, 00 грн. було зменшено на суму 13 333, 00 грн. і склало 34 126, 00 грн., підтверджується податковими накладними від 29 грудня 2014 року №3, від 29 грудня 2014 року №74, від 09 грудня 2014 року №26060/19. Отже, за грудень 2014 року позивач сформував податковий кредит на суму 632 042, 00 грн., а податкове зобов'язання на суму 597 916, 00 грн.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

9. Касаційна скарга обґрунтована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про протиправне збільшення позивачу сум грошових зобов'язань за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями є помилковими, оскільки встановлені під час проведення перевірки порушення платником податків, на думку контролюючого органу, спростовують реальне здійснення господарських операцій.

10. У запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін. При цьому зазначає, що касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків судів першої та апеляційної інстанцій. Водночас суди надали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам та прийняли законні і обґрунтовані рішення.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

11. Податковий кодекс України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин):

11.1. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

11.2. Пункт 50.1 статті 50.

У разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

11.3. Пункт 138.2 статті 138.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

11.4. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

11.5. Пункт 198.1 статті 198.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

11.6. Пункт 198.2 статті 198.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

11.7. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

11.8. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

12. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

12.1. Стаття 1.

12.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

12.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

12.2. Частина перша статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

14. Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: непов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

15. Аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

16. Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час вирішення спору судом першої інстанції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

17. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкові зобов'язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15 грудня 2017 року), в силу яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

18. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

19. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо заниження податкових зобов'язань. Зокрема судами досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України є підставою для податкового обліку та містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

20. Касаційний суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідачем - суб'єктом владних повноважень, на якого положеннями частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, в ході розгляду справи не надано будь-яких належних та допустимих доказів, не доведено наявності обставин та підстав, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування відповідних податкових вигод.

21. Судами попередніх інстанцій правильно не прийнято до уваги посилання Інспекції на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, оскільки наявність у контролюючого органу під час перевірки платника податків певної інформації про господарську діяльність його контрагента, одержану від інших територіальних органів доходів і зборів чи з інформаційних систем державної фіскальної служби, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не слугує беззаперечним доказом невиконання сторонами правочину власних господарських зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг).

22. Посилання ж податкового органу на ненадання до перевірки позивачем окремих документів (на транспортування товару) не позбавляло його права надати такі документи при вирішення справи в суді.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

23. Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

24. Враховуючи встановлені обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності беззаперечно свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

25. У ході розгляду справи платником податків з огляду на приписи процесуального закону, що діяв на момент прийняття оскаржуваних рішень, підтверджено належними та допустимими доказами правомірність формування витрат та податкового кредиту за реально вчиненими господарськими операціями.

26. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд, враховуючи норми Податкового кодексу України, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

27. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

28. Згідно з частиною третьою статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року у справі №815/3364/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду