Справа № 295/4610/17
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/4610/17

Головуючий у 1-й інстанції: Перекупка І.Г.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

16 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника позивача: Денисенко М.В.,

представника третьої особи: Погорлецького Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату Житомирської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
в квітні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Житомирського об`єднаного міського військового комісаріату м. Житомир, Житомирського обласного військового комісаріату, третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до витягу з наказу № 161 від 31 грудня 2004 року позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 63, у зв`язку зі скороченням штатів та виключено зі списку особового складу частини з 03 лютого 2005 року.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 слугувало реформування Збройних Сил України. Дана обставина підтверджується відповідним наказом (а. с. 3).

Відповідно до проведеного розрахунку Житомирським ОМВК вислуга календарних років позивача складає 17 років.

07 липня 2015 року позивачу виповнилося 45 років, у зв`язку з чим 09 липня 2015 року позивач звернувся до військового комісаріату Житомирського ОМВК із заявою про перерахунок його військового стажу після звільнення згідно з підпунктом "г" пункту 63 відповідно до "Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками/мічманами/ Збройних Сил України". Також просив передати цей розрахунок до пенсійного відділу.

Листом Житомирського обласного військового комісаріату № 7020 від 25 листопада 2016 року повідомлено, що відповідно до матеріалів особової справи вислуга ОСОБА_1 на день звільнення з військової служби складає 17 років, у зв`язку з чим у позивача відсутнє право на призначення пенсії відповідно до пункту "в" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Позивач, вважаючи вказані дії відповідачів протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Законом України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей" №1763-ІV встановлено правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку із скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.

Відповідно до пункту 11 статті 1 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на час звільнення позивача) для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08 липня 2011 року внесено зміни до вищезазначеної норми.

Так, на момент звернення позивача за призначенням пенсії, пунктом 11 статті 1 Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей" № 1763-IV встановлено, що військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Також Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08 липня 2011 року внесено зміни до пункту "в" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Внаслідок змін, на час звернення позивача за призначенням пенсії, пунктом "в" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей".

Колегією суддів встановлено, що 31 грудня 2004 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби, загальна вислуга років складала 17 років.

07 липня 2015 року позивачу виповнилося 45 років, у зв`язку з чим позивач вперше звернувся за призначенням пенсії.

Таким чином, як при звільненні зі служби так і при зверненні за призначенням пенсії у позивача відсутнє право для призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей", оскільки на час звільненні позивач не досяг 45-річного віку, а при зверненні за призначенням пенсії відсутня необхідна вислуга років.

Відповідно до пункту 1 Порядку та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30 січня 2007 року, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом ( 2262-12 ), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Оскільки у позивача не виникло право на пенсію, то і у відповідачів не виникло обов`язків вживати заходів щодо оформлення і призначення пенсії.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 жовтня 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 січня 2019 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.