Справа № 235/2832/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року справа №235/2832/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Геращенка І.В., за участю секретаря судового засідання - Токарєвої А.Г., представників першого відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2018 року у справі № 235/2832/16-а (головуючий суддя І інстанції - Величко О.В.), складене в повному обсязі 13 листопада 2018 року в м. Покровськ Донецької області за позовом ОСОБА_3 до Покровської міської ради, Покровського міського голови Донецької області про визнання розпоряджень про звільнення незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Красноармійської міської ради про:

-визнання розпорядження Красноармійського міського голови від 31 березня 2016 року № 41-рго про звільнення позивача за ч. 1 ст. 40 КЗпП незаконним та поновлення позивача на посаді начальника архівного відділу Красноармійської міської ради; - визнання незаконними розпорядження ради від 24 лютого 2016 року № 53-рг в частині позбавлення позивача частково премії та надбавок (додаток 1 п. 37 та додаток 2 п. 30) та стягнення з відповідача недоплачену суму преміальних та надбавок у сумі 2 654,34 грн.;

- стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1 388,80 грн.;

- стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. (а.с. 1-4 т.1).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 липня 2016 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача - Покровського міського голову Донецької області (а.с. 103 т.1).

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2016 року відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 112-115 т.1).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року постанову суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 145-147 т. 1).

Постановою Верховного Суду від 12 липня 2018 року скасовано постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання незаконним розпорядження Красноармійського міського голови від 31 березня 2016 року № 41-рго, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, та направлено справу на новий розгляд в вищезазначеній частині (а.с. 183- 192 т. 1).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2018 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 26-29 т.2).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2018 року та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 38-41 т.2).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги ч. 1 ст. 40 КЗпП, оскільки при її звільненні не відбувалось ліквідації установи де вона працювала.

Доводи суду першої інстанції щодо змін функцій Архівного відділу ради не відповідають встановленим в процесі судового розгляду фактам.

При цьому, зазначає, що конкретні зміни в організації виробництва і праці не є підставами для розірвання трудового договору, якщо не скорочується штат або чисельність працівників, а чисельність залишилась на попередньому рівні.

Зазначила, що суд першої інстанції вірно встановивши обставини по справі дійшов хибного висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог.

Крім того, апелянтом вказано, що суд першої інстанції при прийнятті рішення по справі був упередженим, оскільки йому було відомо про те що вона є військовослужбовцем, що тягне за собою отримання заробітної платні, згідно норм ст. 119 КЗпП України після поновлення на посаді.

Також, апелянт зазначила, що судом першої інстанції не вивчено посадову Інструкцію Начальника архівного відділу до реорганізації та після.

Вказувала на порушення ст. 158 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 38-41 т.2).

Позивач та другий відповідач в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

28 грудня 2018 року до канцелярії Першого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 53 т. 2).

18 січня 2019 року від Покровського міського голови до канцелярії Першого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи його за відсутності.

Представники першого відповідача в судовому засідання заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили суд залишити постанову суду першої інстанції без змін, як таку, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників першого відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01 грудня 2010 року ОСОБА_3 призначено на посаду начальника архівного відділу Красноармійської міської ради Донецької області згідно розпорядження міського голови № 89 рго від 29 листопада 2010 року (а.с. 11-13 т.1).

Рішенням Красноармійської міської ради Донецької області від 29 січня 2016 року № 7/4-4 «Про затвердження структури і загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» з метою оптимізації та вдосконалення роботи виконавчих органів ради, структурування функціональних напрямків діяльності, забезпечення ефективної роботи, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР затверджено чисельність та структуру апарату ради та її виконавчих органів в кількості 201,5 штатних,зокрема, загальна кількість штатних одиниць Красноармійської міської ради стала складати 73,5, ліквідовано структурні підрозділи ради та посади апарату міської ради та її виконавчих органів (а.с.25 зв., 27 ,207т.1).

Розпорядженням міського голови від 29 січня 2016 року № 26 рг посадових осіб попереджено про наступне звільнення 31 березня 2016 року та п.2 розпорядження запропоновано посадовим особам прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад Красноармійської міської ради відповідно до додатку (а.с. 28,212,217-218 т.1).

ОСОБА_3 попереджена про наступне звільнення 29 січня 2016 року, про що мається її особистий підпис із зауваженням про незгоду із звільненням (а. с. 215 т. 1).

Відповідно до витягу з протоколу № 10 засідання профспілкового комітету Красноармійської міської ради від 15 березня 2016 року профспілковим комітетом міської ради надано згоду на розірвання трудового договору між адміністрацією - Красноармійською міською радою та ОСОБА_3 з 31 березня 2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6 т.1).

Розпорядженням Красноармійського міського голови від 31 березня 2016 року № 41рго ОСОБА_3 звільнено з посади начальника архівного відділу міської ради з 31 березня 2016 року у зв'язку з ліквідацією структурних підрозділів на посад апарату міської ради та її виконавчих органів згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (а.с. 32 т.1).

Не погодившись із своїм звільненням позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що внаслідок зміни внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи - Покровської міської ради відбулося скорочення посад апарату міської ради, позивача правомірно звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією структурних підрозділів та посад апарату міської ради з дотриманням відповідачем вимог норм КЗпП.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частина 6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з п. 1ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно ч. 1, 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням № 7/4-4 від 29 січня 2016 року ліквідовані структурні підрозділи ради (15 відділів) у тому числі архівний відділ, та штатні одиниці; внаслідок оптимізації та прийняття рішення затверджена загальна чисельність у кількості 73,5 одиниць та 14 відділів, у тому числі архівний відділ,що є наслідком скорочення штатів Покровської міської ради, яка раніш складала 76,5 одиниць (а. с. 209-211,217-218).

Зокрема, архівний відділ складав: начальник відділу, головний спеціаліст, спеціаліст 1 категорії, прибиральниця службових приміщень 3,5 одиниць. Після реорганізації він повинен був складати 3 одиниці: начальник відділу, головний спеціаліст, архіваріус, тобто в зазначеному відділі відбувалось скорочення посад та введення нових посад( архіваріус)( а.с. 206-207 т.1)

Про своє звільнення позивача персонально завчасно попереджено, що підтверджується матеріалами справи, з переліком вакантних посад також була ознайомлена, що встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, що також не спростовується апелянтом.

При цьому в суді першої інстанції позивач зазначила, що відмовилась від запропонованої міською радою процедури звільнення, зокрема, від проходження конкурсу на зайняття вакантних посад, оскільки в разі зміни в організації - реорганізації архівного відділу таке проходження конкурсу не передбачено нормами діючого законодавства.

Відтак спірним питанням є встановлення дотримання з боку відповідача процедури вивільнення позивача, яка передбачена ч. 2 ст. 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений термін, а також терміновий трудовий договір до закінчення терміну його дії можуть бути розірвані власником або уповноваженим їм органом у разі змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З аналізу вищевказаної статті слідує, що чинним законодавством передбачено декілька самостійних підстав для розірвання за ініціативою власника трудового договору з працівником, а саме: при ліквідації, реорганізації; при банкрутстві; при перепрофілюванні підприємства, установи, організації; при скороченні чисельності працівників або скороченні штату працівників.

При цьому вживані в цій нормі поняття «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» стосується саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Отже, підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, може бути саме ліквідація або реорганізація підприємства, установи, організації як юридичної особи.

Відповідно до норм Господарського кодексу, ним передбачено дві правові форми припинення діяльності підприємства: ліквідація і реорганізація.

У випадку ліквідації підприємство припиняє свою діяльність як суб'єкт без права правонаступництва.

Реорганізація передбачає виникнення на основі діючого підприємства одного або більше нових підприємств як суб'єктів права. У разі реорганізації підприємства усі його права та обов'язки переходять до правонаступника.

Статті 106, 107 ЦК України визначають п'ять правових способів реорганізації підприємства: злиття, приєднання, поділ, виділ та перетворення.

Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи із створенням або без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи.

При цьому зміна внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи є правом самої організації та такі зміни (самі по собі) не є порушенням прав працівників.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи може бути підставою для звільнення працівників структурного підрозділу, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, лише на підставах скорочення чисельності або штату працівників, у зв'язку з такими змінами за умови дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст.ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України, що також узгоджується з нормами ст. 43 Закону України «Про державну службу».

З матеріалів справи вбачається, що штатна чисельність всього складу Покровської міської ради зменшилась: до прийняття рішення від 29 січня 2016 року загальна чисельність структури та штатів Покровської міської ради становила 76,5 одиниць, після прийняття вищевказаного рішення затверджена загальна чисельність саме міської ради у кількості 73,5 одиниць з структурою 14 відділів.

У даній справі вбачається факт зміни внутрішньої структури юридичної особи - Покровської міської ради, в процесі якої впроваджені зміни в організаційній структурі установи, тобто мала місце реорганізація окремих структурних підрозділів установи як юридичної особи - повноваження архівного відділу були доповнені деякими новими функціями.

В даному випадку ліквідація структурних підрозділів, злиття декілька відділів в один передбачає собою зміну внутрішньої структури юридичної особи, формою зміни в організації виробництва і праці, в процесі якої займана позивачем посада була ліквідована та створений архівний відділ з штатним розписом: начальник відділу, головний спеціаліст, архіваріус.

Відтак суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта щодо відсутності змін у функціях структурних підрозділів та їх чисельності.

При цьому, в апеляційній скарзі апелянтом зазначено, що суд першої інстанції вірно встановив обставини по справі, відтак позивач погоджується з висновком суду першої інстанції щодо змін в структурі відділів ради та їх чисельності.

Щодо доводів апелянта про незаконність її звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з реорганізацією структурного підрозділу (архівного відділу) по причині неправомірного, на її думку, впровадження конкурсу на заміщення вакантних посад, суд не приймає до уваги за наступними підставами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, затвердженого постановою КМУ від 17 серпня 2017 року № 648 метою конкурсу є добір осіб, здатних професійно виконувати посадові обов'язки, його проведення здійснюється відповідно до визначених в установленому законом порядку вимог до професійної компетентності кандидата на зайняття вакантної посади державної служби (далі - посада) за результатами оцінювання його особистих досягнень, знань, умінь і навичок, моральних і ділових якостей для належного виконання посадових обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про державну службу" вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» Голови районних, районних у містах, обласних рад, Київський та Севастопольський міський голова та міські голови (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) мають право самостійно (без конкурсу) добирати та приймати на службу своїх помічників, радників (патронатну службу).

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу» у разі реорганізації, злиття або ліквідації державного органу, переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу ( за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що без обов'язкового проведення конкурсу здійснюється переведення державного службовця лише в разі реорганізації, злиття або ліквідації саме державного органу, а не в разі ліквідації структурного підрозділу (зміна внутрішньої структури юридичної особи), переведення на іншу посаду без конкурсного відбору можливо лише за згодою сторін і в разі необхідності.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів; здійснює повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів; видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання рішення ради від 29 січня 2016 року міським головою видане розпорядження від 29 січня 2016 року № 26 рг про попередження про наступне звільнення із запропонуванням посадовим особам прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад, відповідно до додатку.

Вказане розпорядження на момент розгляду справи не оскаржене, є дійсним.

Отже, впровадження розпорядженням голови від 29 січня 2016 року № 26рг конкурсу на заміщення вакантних посад в разі ліквідації саме структурних підрозділів та посад апарату міської ради, є правомірним, оскільки відповідає вимогам вищезазначених норм права. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності звільнення позивача з займаної посади, при цьому, процедура її звільнення відбулась з додержанням норм законодавства про працю.

Доводи апелянта щодо упередженості суду першої інстанції при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, відтак є необґрунтованими.

При цьому судом апеляційної інстанції не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства оскільки за результатами розгляду справи прийнято саме рішення у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, а ст. 158 Кодексу адміністративного судочинства України «Відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову» не регулює процесуальні питання судових рішень по суті вимог.

Відтак, враховуючи зміни внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи - Покровської міської ради та скорочення посад апарату міської ради, здійснення персонального попередження про звільнення з боку відповідача, самого звільнення за згодою виборного органу первинної профспілкової організації, запропонуванням вакантних посад, від яких позивач відмовилась та з дотриманням норм спеціального законодавства в частині впровадження конкурсу, від проходження якого позивач також відмовилась, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2018 року у справі № 235/2832/16-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 21 січня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

Г.М. Міронова

І.В. Геращенка