Справа № 826/13822/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2019 року № 826/13822/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просив суд:

- визнати дії протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2018 року №0-2655 винесене Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Головним управлінням державної фіскальної служби України у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2018 № 0-2655 про визначення податкового зобов'язання позивачу з податку на нерухоме майно, яке перебуває у власності фізичних осіб, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 18872,00 грн.

Позивач не погоджується із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважає його протиправним із тих підстав, що нерухоме майно, яке належить позивачу на праві власності, не є об'єктом оподаткування, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником шляхом розведення свиней.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, в яких зазначив, що позивач не підпадає під визначення сільськогосподарський товаровиробник, є фізичною особою, що має у власності нежитлову нерухомість, у зв'язку з чим є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, більше того 31 січня 2017 року позивач припинив свою діяльність, як фізична особа-підприємець, що здійснює господарську діяльність, як сільськогосподарський товаровиробник.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень - свинарника, що знаходиться по АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №9 від 17 лютого 2009 року.

ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником та здійснює сільськогосподарську діяльності шляхом розведення свиней, у формі домогосподарської діяльності. Протягом 2017 року позивач набув поголів'я свиней, про що свідчать ветеринарні свідоцтва за 2017 рік та приписи ветеринарної служби.

Вказаний свинарник використовується позивачем у сільськогосподарській діяльності шляхом розведення свиней з 2009 року. Крім того до 31 січня 2017 року позивач був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, про що свідчить витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві 26 червня 2018 року винесено податкове повідомлення-рішення №0-2655, яким позивачу нараховано податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, яке перебуває у власності фізичних осіб, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 18872,00 грн.

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні даного спору по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 41.1. статті 41 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до положень пункту 21.1 статті 21 ПК України, зокрема, посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктами 30.1, 30.2., 30.3., 30.8, підпункту "г" пункту 30.9 статті 30 ПК України визначено, що податкова пільга, це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням, за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі. Податкові пільги, використані не за призначенням чи несвоєчасно повернуті, повертаються до відповідного бюджету з нарахуванням пені в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Податкова пільга надається шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Відповідно до положень підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Проте, згідно положень статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" визначено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

Отже, припинення ОСОБА_1 31 січня 2017 року статусу фізичної особи-підприємця не є підставою вважати, що позивач припинив займатися сільськогосподарською діяльністю.

В той же час, позивач продовжив займатися сільськогосподарською діяльністю у формі домогосподарства, в підтвердження даного факту надав Ветеринарні свідоцтва від 08, 25 травня 2017 року, 17 липня 2017 року, 01, 14 вересня 2017 року та 12 жовтня 2017 року, де зазначено, що «тварини направляються ФОП ОСОБА_1».

Визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено самим підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

Таким чином, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки дане положення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

Відповідно до літери "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Виходячи з положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Таким чином, нежитлове приміщення, а саме: комплекс приміщень свинарника, що знаходиться по АДРЕСА_2, що належить позивачу на праві власності, не є об'єктом оподаткування, згідно літери "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником шляхом розведення свиней.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що у позивача не виникло обов'язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінене від земельної ділянки, оскільки позивач фактично є сільськогосподарським товаровиробником, виходячи з положень статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис", тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим і підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 червня 2018 року № 0-2655, винесеного Головним управлінням Державної фіскальної служби у м Києві.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приписами частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: лише копію ордера серія КВ №21224 від 20 серпня 2018 року.

В той же час, ані представником позивача, ані позивачем до матеріалів справи не надано платіжних доручень в підтвердження здійснення оплати за наданні послуги, договору про надання професійної правничої допомоги та акту про наданні послуги.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд не вбачає належних правових підстав для стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 77, 132, 134, 139, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2018 року №0-2655 винесене Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко