Справа № 816/3064/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

24 січня 2019 року

справа №816/3064/13-а

адміністративне провадження №К/9901/26945/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у складі судді Канигіної Т.С.

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року

у складі Калиновського В.А., Водолажської Н.С., Філатова Ю.М.

у справі № 816/3064/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «МЖК Житлобуд»

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

27 березня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «МЖК Житлобуд» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 грудня 2012 року №/2162, №/2160, №/2161, №/2159, №/2158, №/259, з мотивів безпідставності їх прийняття.

Справа розглядалася судами неодноразово, предметом цього касаційного розгляду є судові рішення ухваленні в процесі нового розгляду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 07 квітня 2015 року, якою справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

16 червня 2015 року постановою Полтавського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року, позов Товариства задоволено частково, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення податкового органу від 20 грудня 2012 року № /2161, № /2159 та № /259. Позовну заяву в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкового органу від 20 грудня 2012 року № /2158 залишено без розгляду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В частині відмови у задоволені позову постанова суду першої інстанції від 16 червня 2015 року та ухвала суду апеляційної інстанції від 26 жовтня 2015 року були предметом касаційного перегляду, за результатами якого ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 травня 2016 року залишені без змін.

27 вересня 2016 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що на його думку призвело до ухвалення незаконних судових рішень, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач наводить обставини справи, шляхом відтворення частини акту перевірки та нормативно-правове обґрунтування вимог касаційної скарги шляхом викладення тексту норм покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Жодного аргументу про те, у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права податковий орган не наводить, доводи касаційної скарги у цій частині зводить виключно до незгоди його з оцінкою доказів судами. Порушення норм процесуального права відповідач доводить цитуванням пункту першого статті 86 та статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

14 листопада 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано справу №816/3064/13-а з Полтавського окружного адміністративного суду.

29 листопада 2016 року справа № 816/3064/13-а надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України.

21 лютого 2018 року справа №816/3064/13-а разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/26945/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Товариство є юридичною особою, включене до ЄДРПОУ за кодом 32275458, перебуває на податковому обліку з 24 грудня 2002 року, є платником податку на додану вартість з 20 липня 2004 року.

Податковим органом у жовтні - листопаді 2012 року проведено виїзну планову документальну перевірку Товариства за період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2012 року, результати якої викладені в акті від 30 листопада 2012 року № 5096/22-209/32275458 (далі - акт перевірки).

20 грудня 2012 року керівником податкового органу згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки прийняті зокрема й ті податкові повідомлення-рішення, які є предметом цього касаційного перегляду.

Податковим повідомленням-рішенням №/2161 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 257631 грн. за порушення позивачем норм підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» №168/97 та пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 127076 грн. на підставі пункту 123.1 статті 123 цього кодексу.

Податковим повідомленням-рішенням №/259 зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2012 року на 2500 грн. за порушення позивачем пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України.

Податковим повідомленням-рішенням №/2159 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 335790 грн. за порушення Товариством положень статті 137 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 15267 грн. на підставі пункту 123.1 статті 123 цього кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 грудня 2012 року № /2161, № /2159 та № /259, суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що позивачем надані всі документи на підтвердження реальності укладених договорів та документи на підтвердження використання товару у своїй господарській діяльності. Податковим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про те, що висновки податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на 257 631,00 грн. та заниження податку на прибуток підприємств в розмірі 335 790,00 грн. є неправомірними, оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Як встановлено дослідженнями акта перевірки та підтверджено впродовж усіх судових розглядів Товариством укладені та виконані договори з підприємствами - постачальниками товарів (робіт, послуг): Приватним підприємством "Корсар Оіл", Приватним підприємством "Нафтобуд 2020", Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтекссервіс-2011", Товариством з обмеженою відповідальністю "Монолітбудкомплект", Приватним підприємством "Таір-1", Товариством з обмеженою відповідальністю "Кривлінкварц" (далі власна назва, контрагенти позивача або п'ять контрагентів).

Склад податкових правопорушень за висновком податкового органу полягає у тому, що фактичне постачання товарів (робіт, послуг) не підтверджено за результатами проведених перевірок цих суб'єктів господарювання та правочини, що були ними укладені, є нікчемними.

Судами попередніх інстанцій здійснений системний аналіз положень пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 1.32 статті 1, пунктів 5.1, 5.3-5.7 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 1.7 статті 1, підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість», який зумовив висновок про те, що законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку, за змістом наведених норм право платника податків на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності, підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виданою на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Звертаючись до приписів частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" згідно якої підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про те, що відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, вимоги до яких встановлені частиною другою цієї статті.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні господарські операції позивача з його п'ятьма контрагентами з придбання товарів для будівництва підтверджені необхідними первинними бухгалтерським документами, що відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме договорами, податковими накладними, видатковими накладними, рахунками - фактурами, накладними на внутрішнє переміщення, подорожніми листами, свідоцтвами про реєстрацію власних транспортних засобів та договором оренди орендованого транспортного засобу.

На підтвердження факту використання придбаного цементу, цегли, щебеню, вікон та інших будівельних матеріалів позивачем надано декларацію про початок будівельних робіт від 26 жовтня 2011 року на об'єкті дев'ятиповерховий багатоквартирний житловий будинок з вбудованими офісними приміщеннями в мікрорайоні № 15 - А на розі вул. Добровольського та вул. Радянської в м. Комсомольськ, акти здачі - прийняття виконаних робіт щодо будівництва зазначеного об'єкта, таблиці розрахунку вартості виконаних робіт, довідки про вартість виконаних робіт.

Вказані первинні документи підписані сторонами без застережень та містять необхідні для цілей оподаткування відомості щодо змісту та обсягу господарських операцій, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, а тому підтверджують факт виконання спірних операцій.

Податковим органом, впродовж всіх судових розглядів не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність у позивача відповідних первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Доводи відповідача про те, що факт придбання товару у контрагентів-постачальників не підтверджено позивачем належними первинними документами, що свідчить про нереальність господарських операцій, а отже про порушення позивачем норм податкового законодавства є неприйнятними та спростовані встановленими судами попередніх інстанцій істотними обставинами, які мають значення для вирішення справи по суті.

Посилання податкового органу на недійсність правочинів є неприйнятним, оскільки встановлення їх недійсності (нікчемності) знаходиться за межами компетенції податкового органу, який актом перевірки визнав їх такими, ці доводи обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій покликаючись на положення статті 202, частини 5 статті 203, статті 204 Цивільного кодексу України та відсутність будь-яких судових рішень з приводу визнання недійсними правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами, або встановлених судовими рішеннями наявності нікчемності правочинів, з застосуванням відповідних правових наслідків, положень статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України, статей 203, 228 Цивільного кодексу України, які б вказували на такі правочини, як на недійсні або вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас суперечать моральним засадам суспільства, порушують публічний порядок, та надавали б право податковому органу приймати відповідне рішення.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі № 816/3064/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер