Справа № 826/4239/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4239/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року, суддя Кармазін О.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородської Наталії Григорівни, треті особи: ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛ.ЕН.ГРУП" про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородської Наталії Григорівни, треті особи: ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛ.ЕН.ГРУП", в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородською Наталією Григорівною, індексний номер: 37575608 від 13.10.2017 року, № запису про право власності: НОМЕР_1, про реєстрацію права власності на трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородську Наталію Григорівну скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про реєстрацію права власності на трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4;

- зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородську Наталію Григорівну відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про реєстрацію права власності на трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року закрито провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на розгляду до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вимогою про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородської Наталії Григорівни про державну реєстрацію прав та її обтяжень індексний номер: 37575608 від 13.10.2017 року, № запису про право власності: НОМЕР_1, про реєстрацію права власності на трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» 29.04.2015 року було укладено Кредитний договір № 038/08-141к, відповідно до якого Банк надав кредит в іноземній валюті на загальну суму 34650 доларів США. На виконання цього договору був укладений Іпотечний договір № 038/08-180і від 29.04.2005 року. Відповідно до умов останнього позивач передав в іпотеку трьохкімнатну квартиру за адресом АДРЕСА_1.

27.02.2012 року між банком та позивачем було укладено додаткову угоду, якою заборгованість змінена з валюти на гривню.

Позивач зазначає, що добросовісно сплачував всі необхідні платежі, однак, у зв'язку з несприятливою зовнішньоекономічною та внутрішньоекономічною ситуацією у країні, починаючи з 2014 року сплачував кредит частинами за декілька місяців.

Однак, як зазначається у позові, Банк, порушуючи умови договору, не повідомивши позивача жодним чином про наявність заборгованості, подав позов до Подільського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості за іпотечним договором.

31.10.2016 року Подільський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення у справі №758/7404/16-ц, яким стягнено заборгованість 296 789,19 грн. Позивач зазначає про наявні, на його думку, порушення під час прийняття цього рішення.

Разом з тим, як зазначено у позові, 23.06.2017 року Банк та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» підписали договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором № 038/08-180і, який був посвідчений приватним нотаріусом Чуловським В.А.

13.10.2017 року, між ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та громадянином ОСОБА_4, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Миргородською Н.Г., відповідно до якого право власності на квартиру було зареєстровано за зазначеною особою.

На підставі цього договору, як зазначає позивач, приватним нотаріусом Миргородською Н.Г. було прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37575608 від 13.10.2017 року. Номер запису про право власності НОМЕР_1.

Позивач вважає, що зазначений договір купівлі-продажу було укладено із порушенням діючого законодавства, а рішення про реєстрацію права власності на підставі цього договору було прийнято, також, із порушенням.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що спір має приватноправовий характер, а спірні правовідносини пов'язані із реєстрацією майнових прав, невиконанням умов цивільно-правової угоди, що випливають із договірних відносин, тому даний спір не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за нормами ЦПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується з доводами суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини, від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями ст.ст. 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/1792/17-а.

Відповідно до ст. 19 Цивільно процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Крім того, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15.

Виходячи з того, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із реєстрацією майнових прав, невиконанням умов цивільно-правової угоди, що випливають із договірних відносин, то за таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад цього спору, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за нормами ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначені обставини, вбачається, що приймаючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за нормами ЦПК України.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 23 січня 2019 року.