Справа № 813/2027/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2465/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 813/2027/18 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

суддя в 1-й інстанції - Костецький Н.В.,

час ухвалення рішення - 19.09.2018 року, 11:58 год,

місце ухвалення рішення - м.Львів,

дата складання повного тексту рішення -26.09.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення- рішення від 19 лютого 2018 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 467931,00 грн. (в т.ч. за основним платежем 311954,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 155977,00 грн.); № , яким застосовано суму штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 721420 грн.; № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 185744,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 92872 грн.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення- рішення від 19 лютого 2018 року: № , № та № .

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуван ерішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було зроблено помилковий висновок про реальність господарської операції ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Микбудснаб». При прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що у первинній документації наданій позивачем зазначено, що поставка продукції здійснювалась на підставі договору №7 від 01 вересня 2017 року, разом з тим, у такому не ідентифіковано, хто саме підписав договір від імені ТОВ «Микбудснаб», крім того, у видаткових накладних не зазначено посадових осіб, які брали участь у оформленні господарських відносин зі сторони ТОВ «Микбудснаб». Апелянт також звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів ведення складського обліку, що вказувало б на облік спірних ТМЦ, а також не надано доказів відвантаження чи перевезення таких ТМЦ від позивача до контрагента. Також позивач не надала жодного доказу чи пояснень щодо того, які заходи вона вживала для отримання інформації щодо господарської діяльності свого контрагента - ТОВ «Микбудснаб», що вказує на порушення позивачем принципу належної обачності при виборі контрагента. Вказані обставини свідчать про недотримання ФОП ОСОБА_1, у період, що підлягав перевірці, вимог чинного податкового законодавства при формуванні податкового кредиту. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача (апелянта) - Холявка І.Я. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача - ОСОБА_2 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 03 по 10 січня 2018 року ГУ ДФС у Львівській області здійснило документальну позапланову виїзну перевірку задекларованої суми від'ємного значення з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за жовтень 2017 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.2, пп. «б», «в» п.200.4 ст.200 ПК України, внаслідок чого: 1) занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду, яка сплачується до бюджету (рядок 18 декларації) на 311954,00 грн.; 2) завищено суму від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на 907164,00 грн. (рядок 19 декларації), що призвело до завищення: суми від'ємного значення попередніх та поточного звітного (податкового) періоду, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 ст.200-1 ПК України на момент подання податкової декларації (рядок 20 декларації) та суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку на 185744,00 грн., (рядок 20.2.1 декларації); суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 721420,00 грн. (рядок 21 декларації).

17 січня 2018 року за результатами перевірки складено акт №83/13-01-13-07/НОМЕР_1.

19 лютого 2018 року на підставі вказаного акта ГУ ДФС у Львівській області прийняло податкові повідомлення-рішення:№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 467931,00 грн. (в т.ч. за основним платежем 311954,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 155977,00 грн); № , яким застосовано суму штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 721420 грн.; № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 185744,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 92872 грн.

Позивач скористалася правом досудового врегулювання цього податкового спору та оскаржила вищевказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України №6083/Д/99-99-11-02-02-14 від 26 квітня 2018 року скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі помилкових висновків ГУ ДФС у Львівській області про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства, оскільки податковим органом не доведено обставин, які б свідчили про фактичне нездійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Микбдснаб», такі носять реальний характер, що підтверджується належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

П.44.1 ст.44 ПК України передбачає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з приписами п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України (в редакції чинній на час спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з п.200.1-200.2 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 ПК України, протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 придбала у жовтні 2017 року товар у нерезидента Компанії «Asociacion de Agricultores 3 deJulio» (Еквадор) (їстівні плоди свіжі, призначені для кінцевого споживання: банани зелені свіжі сорту Cavendish) в кількості 14207 коробок та загальною вагою 269933 кг.

Цей товар позивач продала (реалізувала) ТОВ „Микбудснаб", що підтверджується податковими накладними: № 2 від 05 жовтня 2017 року на загальну суму 740148,70 грн., ГІДВ - 123358,10 грн., № 12 від 13 жовтня 2017 року на загальну суму 275990,40 грн.. ПДВ -45998,40 грн.; № 13 від 20 жовтня 2017 року на загальну суму 676866,50 грн., ПДВ - 112811,10 грн.

Крім того, у жовтні 2017 року ФОП ОСОБА_1 придбала у нерезидента «NARPAK Narenciye Paketleme Plastik Sanayive Dis Ticaret A.S.» товар - їстивні плоди свіжі, призначені для кінцевого споживання: мандарини свіжі сорту MIHOWASE в кількості 2360 ящиків та загальною вагою 21100 кг.

Цей товар позивач також реалізувала ТОВ «Микбудснаб», що підтверджується податковою накладною № 14 від 25 жовтня 2017 року на загальну суму 250035,00 грн., ПДВ - 41672,50 грн.

Загальна кількість бананів свіжих зелених сорту «Cavendish», придбаних ФОП ОСОБА_1 згідно з митними деклараціями становить 20117 коробок загальною вагою 382223 кг., ТОВ „Микбудснаб" реалізовано 14207 ящиків загальною вагою 269933 кг.; загальна кількість мандарин свіжих сорту «MIHOWASE», придбаних позивачем становить 2360 ящиків загальною вагою 21100 кг, з яких реалізовано ТОВ „Микбудснаб" 2360 ящиків загальною вагою 21100 кг, що підтверджується даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження поставки товару ТОВ «Микбудснаб» надала податкові накладні від 05 жовтня 2017 року № 2, від 13 жовтня 2017 року № 12, від 20 жовтня 2017 року № 13, від 25 жовтня 2017 року № 14 та видаткові накладні від 05 жовтня 2017 року № ДО-0000034, від 13 жовтня 2017 року № ДО-0000078, від 20 жовтня 2017 року № ДО-0000079, від 25 жовтня 2017 року № ДО-0000080,

Також позивач надала докази щодо транспортування товару до ТОВ «Микбудснаб».

Зокрема, матеріалами справи стверджується, що для забезпечення транспортно-експедиційного обслуговування своєї господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 уклала з ПП «Інтервід» договір № 01-04 від 01 квітня 2016 року, відповідно до п.2 якого ПП «Інтервід» здійснює транспортно-експедиційне обслуговування імпортних та експортних вантажів у контейнерах в Одеському та Іллічівськом морських портах та організовує перевезення контейнерів різними видами транспорту по території України.

Як вбачається з матеріалів справи, товари передані від позивача до ТОВ «МИКСНАББУД» згідно з видатковою накладною від 05 жовтня 2017 року № Д0-0000034 перевезені ПП «Інтервід» до м. Києва, що підтверджується Міжнародними вантажно-транспортними накладними (СМК) від 29 вересня 2017 року № 2467-2; №2467; №2466; № 2468. Надання транспортно-експедиційних послуг підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 04 жовтня 2017 року № 607/1 та від 06 жовтня 2017 року № 661/2.

Товари передані на підставі видаткової накладної від 13 жовтня 2017 року № ДО-0000078 перевезені ПП «Інтервід» до м.Києва, що підтверджується Міжнародними вантажно-транспортними накладними (СМК) від 13 жовтня 2017 року № 2205 та № 2205-02. Надання транспортно-експедиційних послуг підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 14 жовтня 2017 року № 686/1.

Товари передані згідно з видатковою накладною від 20 жовтня 2017 року № ДО-0000079 перевезені ПП «Інтервід» до м.Кременчуга, що підтверджується Міжнародними вантажно-транспортними накладними (СМК) від 20 жовтня 2017 року № 2561-5 та № 2561-5; надання транспортно-експедиційних послуг підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 21 жовтня 2017 року № 720/1.

Товари передані на підставі видаткової накладної від 25 жовтня 2017 року № ДО-0000080 перевезенні ПП «Інтервід» до м.Кива, згідно з Міжнародною вантажно-транспортною накладною (СМК) від 27 жовтня 2017 року; надання транспортно-експедиційних послуг підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28 жовтня 2017 року № 727/1.

Транспортно-експедиційні послуги оплачені ФОП ОСОБА_1, що підтверджується платіжними дорученнями від 20 жовтня 2017 року № 236, від 23 жовтня 2017 року № 5230, від 30 жовтня 2017 року №243, від 31 жовтня 2017 року № 5240 та № 244.

За результатами поставки товару ТОВ «Микбудснаб» позивач відобразила отриманий дохід у податковому обліку із визначенням податкових зобов'язань з ПДВ.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, на думку колегії, надані позивачем первинні документи відповідають вимогам до первинних документів, передбачених п.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять вичерпні дані щодо переліку поставленого товару, наданих послуг, у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій з ТОВ «Микбудснаб».

Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам податковий орган не надав, а тому вказані документи мають статус юридично значимих.

Разом з тим, податковий орган ставить під сумнів реальність вказаної господарської операції, мотивуючи це тим, що відповідно до податкової інформації, що міститься в АІС Податковий блок, у ТОВ «Микбудснаб» відсутні необхідні умови для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, а саме: складські приміщення, автомобільний чи інший транспорт, а також устаткування, що свідчить про неможливість ТОВ «Микбудснаб» самостійно здійснювати фінансово-господарську діяльність.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що немає законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних засобів, тобто є можливість здійснення діяльності шляхом використання орендованих основних фондів, залучення трудових ресурсів на підставі укладення цивільно-правових договорів, зокрема, субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів, тощо, з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності та з метою виконання своїх зобов'язань перед позивачем.

Колегія суддів вважає, що відсутність у ТОВ «Микбудснаб» матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу),основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 травня 2018 року у справі № 814/937/15.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Апелянт як на підтвердження факту порушення ФОП ОСОБА_1 податкового законодавства покликається також на недоліки поданої позивачем первинної документації, зокрема, у договорі №7 від 01 вересня 2017 року не ідентифіковано, хто саме підписав договір від імені ТОВ «Микбудснаб».

Колегія суддів не приймає до уваги такі покликання апелянта, оскільки договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку; відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 808/849/17 (провадження №К/9901/5662/17).

Що стосується доводів апелянта про те, що у видаткових накладних не зазначено посадових осіб, які брали участь у оформленні господарських відносин зі сторони ТОВ «Микбудснаб», та наявні розбіжності у датах договору, на виконання якого вони видані, то колегія суддів оцінює такі критично, оскільки наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку.

Аналогічного змісту позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 815/2578/16, в якій зазначено, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання апелянта на недотримання позивачем принципу належної обачності при виборі контрагента, виходячи з наступного.

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяла без належної обачності й обережності і що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з ТОВ «Микбудснаб» було одержання позивачем податкової вигоди.

Крім того, колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання апелянта на те, що позивачем не надано жодних доказів ведення складського обліку, що вказувало б на облік спірних ТМЦ, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки податковий орган зробив висновк про те, що станом на 31 жовтня 2017 року, враховуючи виписані податкові накладні, відповідно до даних обліку у ФОП ОСОБА_1 мали б знаходитися на залишку банани свіжі зелені сорту Cavendish, в кількості 5910 коробок, проте згідно з актом інвентаризації від 31 жовтня 2017 року такий товар відсутній.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, банани свіжи зелені сорту Cavendish, в кількості 5910 коробок, були розмитнені згідно з митною декларацією №016514 від 27 жовтня 2017 року, але отримані позивачем лише 02 листопада 2017 року, що стверджується відповідними відмітками у міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) від 27 жовтня 2017 року №2621-4, №2621-5, №2621-2, №2621-1, №2621-3, в яких у графі «Вантаж отримано дата» вказано дату отримання вантажу 02 листопада 2017 року (а.с.84-88).

Колегія суддів при вирішенні цієї справи виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин у економічній сфері, сутність якої полягає у тому, що дії платника податків, пов'язані з веденням господарської діяльності, економічно виправдані, а відомості, що містяться в його податковій та бухгалтерській та кадровій звітності, - є достовірними, якщо податковий орган не доведе, що такі відомості не відповідають дійсності. При цьому, обов'язок доведення таких фактів покладається на податковий орган у спосіб проведення перевірки та оформлення її результатів шляхом складення акту, який є носієм доказової інформації та повинен містити усі відомості про виявлені порушення законодавства.

Ч.2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, ГУ ФДС у Львівській області не доведено факт порушення ФОП ОСОБА_1 вимог чинного податкового законодавства при формуванні податкового кредиту за звітний період.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29) .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Контитуції України.

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні ВАТ «Нефтяная компания ЮКОС» проти РФ (Заява №14092/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що перша і сама важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в безперешкодне користування власністю повинне бути законним, тобто втручання має відповідати національному законодавству і бути достатньо зрозумілим, щоб дозволити заявнику передбачати наслідки своїх дій.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 813/2027/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.