Справа № 263/10531/18
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року справа №263/10531/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сіваченка І.В.

Шишова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області (суддя - Степанова С.В.) від 11 грудня 2018 року (повний текст рішення складений 11 грудня 2018 року) у справі №263/10531/18 за позовом ОСОБА_2 до начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Ялта» Супрун Віталія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до начальника відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Ялта» Супрун Віталія Олександровича про визнання дій щодо накладення адміністративного стягнення; скасування постанови серії СхРУ №217569 від 14.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити, постанову серії СхРУ №217569 від 14.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення за ст.202 КУпАП скасувати, за відсутності подій та складу правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що його безпідставно було притягнуто до відповідальності через відсутність складу правопорушення, пов'язаного з порушенням прикордонного режиму, за що передбачена відповідальність ст. 202 КУпАП. Позивач зазначив, що місцем вчинення правопорушення є узбережжя Азовського моря у с.Белосарайська коса Мангушського району Донецької області, яке у літній сезон використовується, як курортна зона та місце відпочинку. Вихід у море на гумовому човні без двигуна, а лише за допомогою весел, не створювало жодних порушень ані суспільних інтересів, ані безпеки територіальних кордонів держави. Разом з тим, з метою дотримання встановленого порядку, позивачем було повідомлено адміністрацію об'єкту базування про вихід у море, та за умов постійного знаходження човна за місцем відпочинку, що до речі дозволено Положенням, здійснено вихід у море безпосередньої з вказаної місцевості.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 13.06.2018 року дільничним інспектором прикордонної служби 2-ї категорії відділу прикордонної служби «Ялта» Донецького прикордонного загону Токарем О.М. відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 217569,. згідно якого позивач 13.06.2018 року о 20.50 годин в контрольованому прикордонному районі на узбережжі Азовського моря, поблизу бази відпочинку «Амора», в селі Білосарайська Коса, Мангушського району Донецької області, був виявлений за порушенням прикордонного району, а саме здійснив вихід у море та причалювання на гумовому надувному плавзасобі типу «ТМ Мега», без бортового номеру, поза межами об'єкту базування № 13, чим порушив ст. 23 Закону України «Про державний кордон України».

Внаслідок встановленого адміністративного правопорушення ,начальником відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Ялта» Супрун В.О. 14.06.2018р. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 217569, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 119 грн.

Статтею 202 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду - виїзду у вигляді накладення штрафу на громадян від семи до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 22 Закону України "Про державний кордон України" з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.

Контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про державний кордон України" у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в'їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Передбачений частиною першою цієї статті порядок обліку і тримання самохідних та несамохідних суден на пристанях, причалах і в пунктах базування, їх плавання і пересування в територіальному морі і внутрішніх водах України поширюється і на територію району, міста, селища, сільради, що прилягає до державного кордону України або до узбережжя моря, яке охороняється органами Державної прикордонної служби України, де прикордонну смугу та контрольований прикордонний район не встановлено.

За приписами наведеної норми забороняється тримати самохідні та несамохідні судна поза встановленими пристанями, причалами і пунктами базування або на них, але з порушенням правил тримання, а також відходити від берега або причалювати до берега поза пристанями, причалами і пунктами базування.

Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. N 1147 (далі Положення N 1147), визначено, зокрема, систему режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в'їзду, тимчасового перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування маломірних суден, інших засобів, що не є суднами, але пристосовані для переміщення на них людей по воді, їх плавання і пересування у територіальному морі та внутрішніх водах України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 2 наведеного Положення пункт базування - місце (смуга) на урізі води або гідротехнічна споруда, розташовані у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, визначені місцевими державними адміністраціями або органами місцевого самоврядування за погодженням з органами охорони державного кордону, у зоні відповідальності яких вони перебувають, для постійного і тимчасового тримання поза пристанями, причалами, базами для стоянок маломірних суден, інших плавзасобів.

У статті 24 Положення N 1147 встановлено, що після реєстрації в установленому порядку маломірні судна, інші плавзасоби приписуються до об'єктів базування, а судна флоту рибної промисловості, що не підлягають нагляду класифікаційного товариства, беруться на облік в місцях базування та забезпечуються постійними місцями для стоянки (зберігання).

За приписами статті 26 Положення N 1147 протягом 24 годин з часу прибуття у прикордонну смугу або контрольований прикордонний район власники повинні взяти маломірні судна, інші плавзасоби, повітряні судна, які здійснюють посадку на воду, на облік в адміністрації найближчого об'єкта базування в порядку, встановленому Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською держадміністраціями, а судна флоту рибної промисловості, що не підлягають нагляду класифікаційного товариства, в адміністрації найближчого місця базування суден флоту рибної промисловості відповідно до правил, встановлених Мінагрополітики, про що адміністрації об'єктів базування або місць базування флоту рибної промисловості письмово інформують протягом 24 годин після взяття на облік, зокрема за допомогою факсимільного зв'язку або електронної пошти, підрозділи Державної прикордонної служби, у зоні відповідальності яких перебуває відповідний об'єкт базування, місце базування.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 217569 від 13.06.2018 року зазначено, що позивач здійснив вихід у море та причалювання до берега поза межами об'єкту базування.

Зазначені обставини позивачем не спростовувались, а ні у письмових поясненнях, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, а ні під час судового засідання.

В протоколі про адміністративне правопорушення містяться письмові пояснення позивача, в яких останній зазначає, що 13.06.2018 року вийшов у море на зареєстрованому човні, про що повідомив пункт приписки, який зміг знайти. Не знав про той факт, що заходити на берег необхідно до 19.00 годин, замість 20.00 годин.

Представником відповідача надано до суду копії рапортів та письмових пояснень працівників відділу прикордонної служби «Ялта», схему об'єктів базування, розташованих в с. Білосарайська Коса, матеріали за результатами проведеної службової перевірки за фактом можливих неправомірних дій під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, згідно яких фактів порушення відносно позивача не встановлено.

У відповідності до вимог статті 222-1 КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в'їзду в Україну, порушенням порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в'їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203 1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в'їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204 2, 204 4).

Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Згідно до вимог статті 254 Кодексу України про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП). Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого статтею 202 КпАП України, підтверджено належними доказами, а тому відповідачем правомірно було прийнято постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Посилання позивача на відсутність складу правопорушення, передбаченого статтею 202 КпАП України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки наведеною нормою встановлена відповідальність, зокрема, за порушення прикордонного режиму. Протоколом про адміністративне правопорушення серії СхРУ № 217569 від 13.06.2018 року було встановлено порушення позивачем саме прикордонного режиму - ст.23 Закону України "Про державний кордон України".

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 205, 271, 272, 286, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2018 року у справі №263/10531/18 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2018 року у справі №263/10531/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Сіваченко

О.О. Шишов