Справа № 815/2283/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2283/18

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
при секретарі - Філімович І.М.
за участю:
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправними дії щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

11 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України в частині невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року включно.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначав, що у період проходження ним військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення.
Представник відповідача відзив на адміністративний позов не надав.
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 04.07.2017 року № 220/5140 визначено, що пунктом 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (зі змінами) (далі Порядок 1078) передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати. Проведення індексації грошових доходів населення, у тому числі грошового забезпечення, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Міністерством оборони України затверджено фонд грошового забезпечення Військово-Морським Силам Збройних Сил України на 2016 рік та 2017 рік без урахування потреби для виплати індексації грошового забезпечення. Департаментом фінансів Міністерства оборони України визначено (роз`яснення від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2), що у зв`язку з внесенням змін до Порядку 1078, індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення. Виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Відповідно до пункту 14 Порядку 1078, роз`яснення щодо застосування Порядку проведення індексації грошових доходів населення надає Міністерство соціальної політики України. За таких обставин, питання нарахування та виплати індексації за минулі роки виходить за межі компетенції Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України. Враховуючи викладене, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України вважає що вимоги адміністративного позову є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправними дії щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України в частині невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року включно.
Не погодившись з таким судовим рішенням військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 , згідно контракту про проходження громадянами України військової служби, укладеного позивачем, з однієї сторони та Міністерством оборони України в особі начальника Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова Національного авіаційного університету в особі генерал-майора Даника Ю.Г., який набрав чинності з 28.02.2015 року, на підставі наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 79 від 23.06.2014 року, проходить військову службу на посаді начальника зміни комплексу автоматизованих засобів управління розвідувально-пошукового та пеленгаторного відділення командного пункту військової частини НОМЕР_1 .
Як вбачається із матеріалів справи, індексація грошових доходів ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року не нараховувалась та не виплачувалась, що підтверджується роздруківкою нарахувань та утримань за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.
06.04.2018 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо розрахунку та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, однак отримав відповідь що відповідно до вимог телеграми Департаменту фінансів № 248/1485 від 26.03.2018 року та роз`яснень Міністерства соціальної політики України № 1370/3 від 08.08.2017 року та № 7810166-17 від 08.08.2017 року механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення немає.
Вважаючи дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції суд виходив з того, що відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та незакладення до бюджету коштів для виплати індексації не позбавляють відповідача від обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.
Як встановлено судом, позивачу за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст. 9 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).
Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
В контексті наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
З аналізу наведених вище нормативно-правових актів, вбачається що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Проте, як вже зазначалося, позивачу за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправну бездіяльність апелянта.
Щодо посилань відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року №248/3/9/1/2, то суд вважає ці доводи безпідставними, оскільки вказані документи не є нормативно-правовими актами та мають лише рекомендаційний характер. Військова частина повинна була діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу.
Що стосується посилань апелянта на відсутність фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення, то апеляційний суд враховує, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 286, 308; 310; 314; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2018 року без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 28.01.2019 року.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.