Справа № 826/4924/16
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2019 року

Київ

справа №826/4924/16

адміністративне провадження №К/9901/55513/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гімона М.М., судді Гриціва М.І., розглянувши у судовому засіданні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, скасування наказу та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у складі судді Кармазіна О.А. від 22 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Епель О.В., Губської Л.В., Карпушової О.В. від 13 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Національні Інвестиції» Волощука І.Г. (далі - Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Національні Інвестиції», відповідач), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, третя особа), у якому просила:

- визнати протиправним невключення ОСОБА_2 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку фізичної особи № 27904980/11/Т від 15 вересня 2015 року, поточний рахунок НОМЕР_1;

- скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду від 13 листопада 2015 року № 56/1-ОС у частині визнання правочину від 17 вересня 2015 року щодо перерахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_2 у сумі 205000 грн та у частині визнання договору банківського рахунку фізичної особи ОСОБА_2 № 27904980/11/Т від 15 вересня 2015 року нікчемними;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Національні інвестиції» (код ЄДР 20017340) включити ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку фізичної особи № 27904980/11/Т від 15 вересня 2015 року, поточний рахунок № НОМЕР_1 та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_2, якій необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за договором банківського рахунку № 27904980/11/Т від 15 вересня 2015 року, поточний рахунок № НОМЕР_1, за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах гарантованої суми вкладу 200000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що договір банківського рахунку та операція з переказу позивачу коштів визнані нікчемними відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду від 13 листопада 2015 року № 56/1-ОС «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)», який позивач вважає таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позивач не погоджується з висновками Уповноваженої особи Фонду, викладеними у повідомленні, посилається на положення зазначеного Закону та вказує, що має статус вкладника, а кошти на рахунку - статус вкладу, відтак, вважає відмову у виплаті гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок Фонду неправомірною.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що договір банківського вкладу між позивачем і банком був укладений у період визнання банку проблемним, що призвело до штучного збільшення зобов'язань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з виплати гарантованої суми відшкодування, відтак, є підстави вважати, що спірний правочин має ознаки нікчемності, визначені пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2018 року та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 звернулася з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу подано 09 липня 2018 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 липня 2018 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Берназюка Я.О., суддів Гімона М.М. та Гриціва М.І.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 826/4924/16, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати відзив на касаційну скаргу.

Учасники справи письмових або усних клопотань під час судового засідання не заявляли.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що між Сидорською Ж.П. та ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» укладено договір банківського рахунку від 15 вересня 2015 року № 27904980/11/Т.

На підставі та на виконання цього договору позивачу банком було відкрито рахунок № НОМЕР_1.

Постановою Правління НБУ від 15 вересня 2015 року № 607/БТ ПАТ «Банк «Національні інвестиції» було віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності.

17 вересня 2015 року на рахунок позивача № НОМЕР_1 у ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» перераховано кошти у сумі 205000,00 грн з призначенням платежу «Переказ коштів згідно договору безвідсоткової позики № 2 від 05 вересня 2015 року».

На підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 року № 613 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 вересня 2015 року було прийнято рішення № 172 про запровадження строком на три місяці з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» Волощука І.Г. з делегуванням останньому всіх повноважень, визначених статями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,

Наказами Уповноваженої особи від 22 вересня 2015 року №№ 30, 32 та від 19 жовтня 2015 року № 50 було створено комісію з перевірки документів, пов'язаних з укладанням банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних рахунків, в тому числі карткових) з вкладниками, а також обставини зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб для визначення підстав можливого обмеження уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплати коштів вкладників. Перевірку наказано провести за всіма банківськими рахунками, на яких обліковуються залишки грошових коштів вкладників - фізичних осіб, в тому числі щодо фактів безготівкового перерахування грошових коштів з поточних рахунків юридичних та фізичних осіб, відкритих у банку, на рахунки інших фізичних осіб у банку, призначення платежу яких свідчить про нетиповий, незвичний або заплутаний характер операцій - надання та повернення фінансової допомоги (позики), залучення на вклад іншої фізичної особи, перерахування коштів без визначення підстав перерахування, тощо, - якщо це призвело до збільшення загальної гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; проведення банківських операцій, в період застосування обмежень щодо певних категорій операцій відповідно до постанови Правління Національного банку України від 15 вересня 2015 року № 607/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні Інвестиції» до категорії проблемних» та запровадження особливого контролю за діяльністю банку.

За результатами зазначеної перевірки Комісією було виявлено наявність ознак нікчемності у ряді правочинів (в тому числі договорів), що були здійснені ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» і фізичними особами-клієнтами банку у період з 18 вересня 2014 року по 18 вересня 2015 року включно, тобто, також у період дії постанови Правління НБУ від 15 вересня 2015 року № 607/БТ.

Перелік таких правочинів наведено в додатках № 1, 2 до протоколів засідань Комісії від 05 листопада 2015 року № 1/4 та від 11 листопада 2015 року № 4.

З урахуванням висновків Комісії, оформлених у вигляді протоколів від 05 листопада 2015 року № 1/4 та від 11 листопада 2015 року № 4, Уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» наказом від 13 листопада 2015 року № 56/1-ос «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)» визнала операції, правочини, договори, перелік яких наведено в додатку № 1, у тому числі правочин від 17 вересня 2015 року щодо перерахування грошових коштів у сумі 205000,00 грн на поточний рахунок позивача, нікчемними на підставі пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з 04 грудня 2015 року було розпочато виплату коштів вкладникам ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки).

На адресу позивача надійшли повідомлення Уповноваженої особи Фонду від 02 грудня 2015 року № 4815/03 та № 4932/03 про визнання правочину від 17 вересня 2015 року з перерахування грошових коштів за платіжним дорученням у сумі 205000,00 грн на поточний рахунок позивача та договору банківського рахунку№ НОМЕР_1 від 15 вересня 2015 року нікчемними з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Постановою Правління НБУ від 01 грудня 2015 року № 853 було відкликано банківську ліцензію та вирішено питання про ліквідацію ПАТ «Банк «Національні Інвестиції».

На підставі зазначеної постанови Правління НБУ Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02 грудня 2015 року № 214 «Про початок процедури ліквідації «Банк «Національні Інвестиції» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПAT «Банк «Національні Інвестиції» і призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку Волощука І.Г. строком на 2 роки з 03 грудня 2015 року по 02 грудня 2017 року включно.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної правової оцінки тому, що інформація про віднесення банку до категорії проблемних відповідно до статті 75 Закону України «Про банки та банківську діяльність» належить до банківської таємниці, відтак, не могла бути відомою позивачу на момент укладення спірного правочину. Також, судами попередніх інстанцій не досліджено та не перевірено, чи була постанова Правління НБУ про віднесення ТОВ «Банк «Національні Інвестиції» доведена до відома працівників банку та, зокрема, відповідного відділення, у якому було оформлено спірний договір та проведено спірну транзакцію.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що суди попередніх інстанцій не обґрунтовано погодились з висновками Уповноваженої особи Фонду про те, що спірні правочин та транзакція мають ознаки нікчемності, визначені пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності таких ознак, а саме те, що під час здійснення банківської операції було порушено норми законодавства.

Крім того, 22 січня 2019 року представником скаржника подано додаткові пояснення, у яких спростовуються доводи Уповноваженої особи Фонду та ФГВФО, викладені у відзивах на касаційну скаргу та письмових поясненнях, з приводу того, що на безготівкові кошти, розміщені на банківському рахунку, не поширюється режим права власності. Зокрема, представник ОСОБА_2 вказує на те, що відсутні правові норми, які б підтверджували непоширення на безготівкові кошти режиму права власності, відтак, зазначає, що позбавлення вкладника гарантованого державою права на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО є фактично порушенням права власності позивача, гарантованого Конституцією України.

Від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Національні Інвестиції» Луньо Іллі Вікторовича та ФГВФО надійшли відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_2, у яких зазначається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, оскільки суди правильно встановили усі обставини справи, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. На цій підставі, у відзивах на касаційну скаргу міститься клопотання про залишення рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а касаційної скарги - без задоволення.

Крім того, 16 січня 2019 року Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» та ФГВФО подано письмові пояснення, у яких обґрунтовується правомірність застосування до спірного правочину та транзакції щодо перерахування коштів на рахунок позивача наслідків нікчемності з підстав, визначених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, у поясненнях акцентується увага суду на тому, що спірний правочин та транзакція були вчинені у період дії обмежень, встановлених постановою Правління НБУ від 15 вересня 2015 року № 607/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» до категорії проблемних», щодо здійснення операцій з перерахування коштів з рахунків фізичних та/чи юридичних осіб на рахунки фізичних осіб, якщо така операція призведе до збільшення можливих витрат (виплати гарантованої суми) ФГВФО; спірна транзакція призвела до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, та здійснена з порушенням вимог статей 73, 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Також у письмових поясненнях ФГВФО та Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» спростовують доводи скаржника про недоведеність постанови Правління НБУ від 15 вересня 2015 року № 607/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» до відома працівників банку, зазначаючи, що у матеріалах справи містяться докази отримання ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» вказаної постанови та ознайомлення з нею працівників банку.

Щодо правового статусу ОСОБА_9 (первинного вкладника) Уповноваженою особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» у письмових поясненнях зазначається, що у разі підтвердження Верховним Судом факту правомірності застосування до спірного правочину та транзакції наслідків нікчемності, первинний вкладник матиме документально підтверджені вимоги до банку і фактично буде визнаний кредитором банку, який підлягає включенню до реєстру акцептованих вимог кредиторів із задоволенням таких вимог у порядку та черговості, визначених статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2018 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Фонд не відшкодовує кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченої Законом № 4452-VI; для виконання Фондом відповідних зобов'язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб'єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті 2, 25).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн.

Отже, Закон № 4452-VI пов'язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, на дату прийняття Правлінням НБУ постанови від 17 вересня 2015 року № 613 «Про віднесення ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» до категорії неплатоспроможних» на банківському рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1, відкритому відповідно до укладеного з ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» договору банківського рахунку від 15 вересня 2015 року № 27904980/11/Т, знаходились грошові кошти на загальну суму 205000,00 грн.

Кошти на банківський рахунок позивача були зараховані 17 вересня 2015 року шляхом перерахунку з банківського рахунку фізичної особи згідно договору безвідсоткової позики № 2 від 05 вересня 2015 року.

Разом з тим, Уповноваженою особою Фонду позивача не було включено до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Частинами третьою, п'ятою цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Закон № 4452-VI визначає порядок складання Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів ФГВФО не здійснюється.

Так, згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів шляхом здійснення перевірки вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою статті 38 цього Закону.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, у повідомленнях Уповноваженої особи Фонду від 02 грудня 2015 року № 4815/03 та № 4932/03 зазначається, що правочин від 17 вересня 2015 року з перерахування грошових коштів за платіжним дорученням у сумі 205000,00 грн на поточний рахунок позивача та договір банківського рахунку № НОМЕР_1 від 15 вересня 2015 року є нікчемними з підстав, передбачених пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI.

Так, пункт 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI є спеціальною підставою для визнання нікчемними договорів, яка введена у дію 12 серпня 2015 року одночасно з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку» від 16 липня 2015 року № 629-VIII.

Цим Законом частину третю статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було доповнено спеціальним пунктом 9, який передбачає таку підставу для нікчемності як «здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства».

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що імперативною вимогою для визнання нікчемності договорів (правочинів) банку за пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI є наявність таких умов: 1) здійснення банком операції у період віднесення такого банку до категорії проблемних на підставі відповідного рішення Правління Національного банку України; 2) укладення (переоформлення) договору, вчинення операції призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку; 3) банківську операцію (укладення або переоформлення договору) здійснено з порушенням норм законодавства.

При цьому, застосування пункту 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI, виходячи з його змісту та мети запровадження, є імперативним та незалежним від обізнаності клієнта відносно введення особливих умов у діяльності банку.

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що правочини (транзакції), щодо яких Уповноваженою особою Фонду застосовано наслідки нікчемності, здійснено 15 вересня (укладення договору банківського рахунку) та 17 вересня 2015 року (перерахування коштів з рахунку первинного вкладника на рахунок позивача) у період віднесення ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» до категорії проблемних (з 15 вересня 2015 року) та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, заборонено проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Також ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року витребувано докази того, що працівники банку були ознайомлені зі змістом постанови Правління НБУ «Про віднесення ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» до категорії проблемних». На виконання цієї ухвали Уповноваженою особою Фонду було подано копія рішення Правління АТ «Банк «Національні Інвестиції», оформленого протоколом № 18, яким затверджено обмеження в діяльності банку відповідно до постанови Національного банку України № 607/БТ від 15 вересня 2015 року, та копія наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Банк «Національні інвестиції» від 13 листопада 2015 року № 56/1-ос, відповідно до пункту 2 якого доручено керівникам відповідних підрозділів, до функцій яких відноситься обслуговування клієнтів, здійснити відповідні бухгалтерські проводки за рахунками, перелік яких визначений у додатку 1 до цього наказу та операції по яким проводились в період дії постанови Національного банку України № 607/БТ від 15 вересня 2015 року.

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що операція з перерахування коштів на рахунок позивача у ПАТ «Банк «Національні Інвестиції», здійснена 17 вересня 2015 року, призвела до збільшення витрат, пов'язаних із виведенням банку з ринку, оскільки до цієї дати на поточному рахунку позивача були відсутні кошти, тобто у розумінні Закону № 4452-VI ОСОБА_2 не була вкладником банку, відтак, у Фонду були відсутні зобов'язання щодо відшкодування коштів за вкладом. У зв'язку із зарахуванням коштів на поточний рахунок позивача у Фонду з'явились відповідні зобов'язання, що зумовило збільшення витрат держави в особі Фонду, пов'язаних з виведенням банку з ринку.

Стосовно дотримання третьої умови застосування пункту 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI для віднесення спірного правочину (транзакції) до нікчемних, зокрема, порушення норм законодавства під час здійснення банківської операції, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 56 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» нормативно-правові акти Національного банку України - нормативно-правові акти, що видаються Національним банком України у межах його повноважень на виконання цього та інших законів України.

Частиною четвертою статті 56 Закону України «Про Національний банк України» закріплено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються, зокрема, у формі постанов Правління Національного банку.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі, зокрема, здійснення банками ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, у тому числі віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

При цьому, проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України (частина четверта статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Таким чином, здійснення ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» операцій всупереч встановленим рішенням Правління НБУ обмеженням є порушенням законодавства, зокрема, статей 73, 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 2, 56 Закону України «Про Національний банк України».

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що Уповноваженою особою Фонду доведено наявність підстави, визначеної пунктом 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, для визнання договору, укладеного 15 вересня 2015 року, та транзакції з перерахування коштів на рахунок позивача, вчиненої 17 вересня 2015 року, нікчемними та відповідно, правомірності застосування вказаної правової норми до спірних правовідносин.

Суд також враховує, що дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України).

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні в від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Тобто, за загальним правилом, особа не може бути позбавлена права власності і права на вклад внаслідок внесення змін до закону. Разом з тим гарантії цього права, у тому числі обов'язок держави нести додаткову відповідальність через систему гарантування вкладів фізичних осіб, можуть зазнавати змін шляхом прийняття відповідних законів.

У справі, що розглядається, на дату укладення договору банківського рахунку (15 вересня 2015 року), здійснення транзакції щодо перерахування коштів на банківський рахунок позивача (17 вересня 2015 року), віднесення ПАТ «Банк «Національні Інвестиції» до категорії проблемних (15 вересня 2015 року) та пізніше до категорії неплатоспроможних (17 вересня 2015 року), початку процедури виведення банку з ринку (02 грудня 2015 року) частина третя статті 38 Закону № 4452-VI була доповнена пунктом 9, який був та залишається чинним протягом всього періоду триваючих спірних правовідносин. У зв'язку з цим, позивач був обізнаний (мав бути обізнаним) про встановлені обмеження у системі гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема, повноваження Уповноваженої особи Фонду щодо здійснення заходів забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, перевірки та виявлення правочинів, що мають ознаки нікчемності з підстав, визначених частиною третьою статті 38 (включаючи пункт 9) Закону № 4452-VI. Тобто, застосування пункту 9 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI у спірних правовідносинах повністю узгоджується з принципом правової визначеності як складової принципу верховенства права.

При цьому, колегія суддів зазначає, що розглядаючи дану справу, суд вирішує виключно публічно-правовий спір, який виник між вкладником та Уповноваженою особою Фонду стосовно правомірності застосування пункту 9 частини третьої статті 38 та інших положень Закону № 4452-VI, які регулюють порядок виведення банку з ринку та відшкодування вкладникам суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО.

При цьому, наслідки нікчемності спірного правочину та транзакції можуть вирішуватися, зокрема, у порядку, передбаченому статями 49, 52 Закону № 4452-VI та Положенням про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженим рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 серпня 2017 року № 3711, а також у встановленому порядку у межах цивільного або господарського судочинства.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на це, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.М. Гімон

М.І. Гриців