Справа № 308/10033/16-а
Суддя: Анцупова Т.О.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2019 року

справа № 308/10033/16-а

провадження № К/9901/33606/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Анцупової Т. О.,

суддів: Кравчука В. М., Стародуб О. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 308/10033/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дій та скасування рішення;

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Іщук Л. П., Онишкевича Т. В., Попка Я. С.) від 25 січня 2017 року, встановив:

І. РУХ СПРАВИ

1. У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому, з урахуванням уточнень від 10 жовтня 2016 року, просив:

- визнати протиправними дії та скасувати протокольне рішення № 41 від 14 вересня 2016 року Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити, починаючи з 06 вересня 2016 року, призначення ОСОБА_2 пенсії згідно зі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (далі - Закон № 1789-XII), виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного заробітку (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяців роботи;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

2. В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначав, що він має достатній загальний та спеціальний стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ, у призначенні якої відповідач протиправно відмовив.

3. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено.

4. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 24 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2016 року залишити в силі.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. 17 березня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому останнє зазначило, що з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про прокуратуру» не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються у зв'язку з скасуванням з 01 червня 2015 року норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються за спеціальними законами, зокрема і відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

8. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.

9. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» зазначеного закону зміни до Кодексу адміністративного судочинства України вводяться в дію з урахуванням певних особливостей. Зокрема, у пп. 4 передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчився до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 05 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

11. Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

13. На день звернення позивача до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії його загальний стаж роботи становив 22 роки 6 місяців 14 днів, з яких 20 років 1 місяць 5 днів - на прокурорських посадах в органах прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки та 2 роки 5 місяців 9 днів - половина строку навчання в Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого на денному відділенні за спеціальністю «Правознавство».

14. Згідно вкладки № 55 до протоколу № 41 від 14 вересня 2016 року засідання Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Вказана відмова обґрунтована тим, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (далі - Закон № 213-VIII) з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

15. Вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з посиланням на ст. 22 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, виходив з того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законом № 213-VIII змінами, на які посилається відповідач, було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

17. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що правові підстави для зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугою років - відсутні.

18. Такий висновок суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що на момент звернення позивача із заявою за призначенням пенсії набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), у зв'язку з чим скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

19. Разом з цим, апеляційний суд, з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ, зазначив, що з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом України «Про прокуратуру», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. У касаційній скарзі скаржник, з посиланням на ст. 8, 22, 58 Конституції України, рішення Конституційного Суду України (від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011), вказує, що правовідносини щодо соціальних гарантій, які полягають у праві на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку, виникло у нього з моменту вступу на службу до органів прокуратури України з 01 серпня 1996 року, в порядку визначеному законом № 1789-ХІІ. Водночас, зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняття нових законодавчих актів.

21. Разом з цим, скаржник, з посиланням на відповідну практику Європейського суду з прав людини, вказує, що перебуваючи на службі в органах прокуратури, він мав законні сподівання на отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 річного стажу, які ґрунтувалися на нормах ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

22. На думку скаржника, Львівський апеляційний адміністративний суд у порушення ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ та ст. 86 Закону № 1697-VII, дійшов помилкового висновку про те, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ, позивачем взагалі втрачено право на пенсійне забезпечення відповідно до норм Закону України «Про прокуратуру».

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

24. Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом № 1789-ХІІ. Зокрема, ст. 50-1 цього Закону (в редакції від 05 листопада 1991 року) визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

25. 15 липня 2015 року набрав чинності Закон № 1697-VII, відповідно до пп. 1 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон № 1789-ХІІ (крім п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів).

26. Отже, на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії положення ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

27. Разом з цим, відповідно до положень ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення (з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року) вислуги років не менше 22 років 6 місяців, у тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців.

28. Вказана норма набрала законної сили після 01 червня 2015 року, станом на вказану дату не була діючою, а тому положення Закону № 213-VIII на неї не розповсюджуються, ця норма іншими законами не скасовувалась, її дія не зупинялась, у зв'язку з чим з 15 липня 2015 року право прокурорів на пенсійне забезпечення законодавцем відновлено і прокурори з вказаної дати мають таке право за наявності на день звернення необхідного стажу роботи та досягнення віку, передбаченої ч. 5 ст. 86 Закону № 1697-VII.

29. Водночас, посилання відповідача та суду апеляційної інстанції на п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний у цьому пункті закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону №1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

30. Отже, з аналізу п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ колегія суддів дійшла висновку, що ним скасовані діючі станом на 01 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

31. Проте, 15 липня 2015 року, у зв'язку з набуттям чинності Закону № 1697-VII, Закон № 1789-ХІІ частково втратив свою чинність.

32. Отже, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється ст. 86 Закону № 1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року, та є діючою, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 1697-VІІ. Висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ є помилковим.

33. Аналогічна правова позиція у справах цієї категорії, висловлена Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 червня 2018 року (справа № 686/17309/17).

34. З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанції неправильно застосували норми матеріального права (ст. 50-1 Закону № 1789-XII, ст. 86 Закону № 1697-VІІ та п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ) що, за правилами ст. 351 КАС України, є підставою для скасування судових рішень повністю і ухвалення нового судового рішення.

35. Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій на момент звернення ОСОБА_2 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з заявою про призначення пенсії, вислуга років позивача (з урахуванням половини строку навчання в Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого) складала 22 роки 6 місяців 14 днів, з яких 20 років 1 місяць 5 днів - на прокурорських посадах в органах прокуратури.

36. Наведене свідчить про наявність у позивача права на призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VII, а тому дії відповідача щодо відмови в її призначенні є протиправними.

37. Разом з цим, позивачем у позовній заяві заявлено вимоги про зобов'язання відповідача здійснити призначення йому пенсії згідно зі ст. 50-1 Закону № 1789-XII, яка станом на час виникнення спірних правовідносин втратила чинність. Суд вважає, що оскільки на момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії діяла ст. 86 Закону № 1697-VІІ, і вирішення вказаного питання належить до дискреційних повноважень відповідача, для повного захисту прав ОСОБА_2 необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за вислугою років (в порядку Закону № 1697-VII)) з урахуванням того, що такий вид пенсії (за вислугою років), для прокурорів передбачений нормами чинного законодавства України.

38. Оскільки суд скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі та ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати підлягають новому розподілу.

39. Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

40. Як свідчать наявні у матеріалах квитанції про сплату судового збору, за подання адміністративного позову позивачем було сплачено 551,21 грн. (квитанція № 16108607 від 20 вересня 2016 року), за подання касаційної скарги сплачено 768 грн. (квитанція № від 22 лютого 2017 року).

41. Отже, понесенні ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню йому пропорційно задоволеним позовним вимогам за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області у розмірі 1319,21 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 139, 242, 341, 345, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року та постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2016 року у справі № 308/10033/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дій та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, оформлене протоколом № 41 від 14 вересня 2016 року, щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за вислугою років (в порядку Закону № 1697-VII)) з урахуванням того, що такий вид пенсії (за вислугою років), для прокурорів передбачений нормами чинного законодавства України, та прийняти відповідне рішення.

Стягнути з бюджетних асигнувань Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) понесені ним судові витрати у розмірі 1319 (одна тисяча триста дев'ятнадцять) гривень 21 копійка.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді В. М. Кравчук

О. П. Стародуб