Справа № 360/3480/18
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

23 січня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3480/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свергун І.О.,

за участі секретаря судового засідання Карча В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Жердєва С.М. (доручення від 28.09.2018 № 01-0071518),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України (відповідач № 1), Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України (відповідач № 2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, яку у подальшому позивач уточнив, просить суд визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України щодо встановлення причинного зв`язку між контузією та проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, та зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України встановити причинний зв`язок між контузією та проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії; визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України щодо встановлення причинного зв`язку між контузією та проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, та зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Державної прикордонної служби України встановити причинний зв`язок між контузією та проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Позовні вимоги мотивовано таким.

Позивач у період з 23.07.1983 по 09.02.1985 проходив військову службу в Афганістані у складі Прикордонних військ військової частини № 2066 КДБ СРСР, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 .

У жовтні 1984 року позивач отримав контузію, струс головного мозку під час несення військової служби в Афганістані, внаслідок чого знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні військової частини НОМЕР_2 м. Душанбе з жовтня 1984 року по 10 листопада 1984 року з відповідним діагнозом (зазначене підтверджується копією архівної довідки № 21/59/К-9754 від 02.11.2010, виданої Федеральною державною установою центрального прикордонного архіву ФСБ РФ із перекладом, та копією історії хвороби позивача № 2899).

01.02.2018 позивач звернувся до відповідача № 1 із листом з проханням установити причинний зв`язок між контузією та проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Листом від 08.02.2018 № 634 відповідач № 1 запропонував позивачу звернутися до відповідача № 2.

26.03.2018 позивач звернувся до відповідача № 2. Листом від 04.07.2018 № 61/241 відповідач № 2 запропонував позивачу звернутись до відповідача № 1 для вирішення питання.

Позивач зазначає, що бездіяльність відповідачів щодо встановлення причинного зв`язку між контузією та проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, порушує його права на отримання пільг (грошової допомоги), що передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ухвалою суду від 05.11.2018 позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. У встановлений судом строк недоліки було усунуто.

Ухвалою суду від 23.11.2018 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

11.12.2018 від відповідача № 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та клопотання про заміну процесуального статусу.

Ухвалою суду від 12.12.2018 у задоволенні клопотання відповідача № 2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 04.01.2019 у задоволенні клопотання відповідача № 2 про заміну процесуального статусу відмовлено.

Ухвалою суду від 04.01.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

10.01.2019 від відповідача № 2 до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.01.2019 клопотання відповідача № 2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеному в позові, просили задовольнити позов.

Представник відповідача № 1 в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (арк. спр. 108), про причини неприбуття суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Представник відповідача № 2 в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (арк. спр. 107), 10.01.2019 до суду надійшло клопотання відповідача № 2 про перенесення судового засідання, ухвалою суду від 23.01.2019 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

11.12.2018 від відповідача № 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на таке.

ОСОБА_1 проходив строкову службу у військовій частині НОМЕР_3 , яка входила до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР, і був звільнений з цієї частини в запас.

Відповідач № 2 посилається, що Державна прикордонна служба України жодного відношення до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР не має, а згідно з нормами Положення про проходження медичного огляду в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.09.2016 за № 1285/29415, ЦВЛК визначає причинний зв`язок захворювань (поранень, травм, контузій) лише у колишніх військовослужбовців військових частин прикордонних військ СРСР, дислокованих на території України. Соціальне забезпечення колишніх воїнів-афганців покладається саме на Міністерство оборони України та підпорядковані йому військові комісаріати.

Таким чином, відповідач № 2 вважає свої дії правомірними, тому просить у задоволенні позову відмовити (арк. спр. 54-59).

Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

Судом встановлено, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_3 в період з 1983 року по 1985 рік у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_1 (арк. спр. 19), листом ЦВЛК Державної прикордонної служби України від 04.07.2018 № 61/241 (арк. спр. 9), архівною довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 02.11.2010 № 21/59/К-9754 (арк. спр. 20, 21).

24.04.2013 року позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 (арк. спр. 7).

Згідно з довідкою в/ч 2066 № 4/942 ОСОБА_1 16.10.1984 отримав поранення (контузію) при виконанні інтернаціонального обов`язку на території ДРА (арк. спр. 25). Також архівною довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 02.11.2010 № 21/59/К-9754 підтверджується, що позивач отримав контузію, струс головного мозку при виконанні інтернаціонального обов`язку на території ДРА.

Позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України з заявою від 01.02.2018 щодо встановлення причинного зв`язку контузії, отриманої ним при проходженні служби в в/ч НОМЕР_3 КДБ СРСР в Афганістані у жовтні 1984 року (арк. спр. 36).

Листом від 08.02.2018 № 634 Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України повідомила позивача, що відповідно до вимог пункту 21.3 Розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1110/15800, протоколу узгоджувальної наради МО України від 18.10.2016, затвердженого заступником Міністра Оборони України - керівником апарату, розпорядження Директора Військово-медичного Департаменту № 249/3/4843 від 02.07.2015, розпорядженням начальника ЦВЛК № 6058 від 19.10.2016, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні військово-лікарські комісії, у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, штатні військово-лікарські комісії цих військових формувань. Тому для встановлення причинного зв`язку контузії йому необхідно звернутися за належністю до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України (арк. спр. 8).

Позивач звернувся до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України з заявою від 26.03.2018 щодо встановлення причинного зв`язку контузії, отриманої ним при проходженні служби в в/ч НОМЕР_3 КДБ СРСР в Афганістані у жовтні 1984 року (арк. спр. 31).

Листом від 04.07.2018 № 61/241 Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України повідомила позивача, що в ЦВЛК Держприкордонслужби України відсутні повноваження щодо встановлення причинного зв`язку наслідків захворювання з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (арк. спр. 32-33).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 4 Закону СРСР «Про всезагальний військовий обов`язок» від 12.10.1967 Прикордонні війська КДБ СРСР, вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01.09.1939 по 21.03.1989. Згідно з пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради України від 30.08.1991 № 1464-XII всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально-технічною базою переведені у відання України. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Як установлено судом, позивач проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_3 в період з 1983 по 1985 та брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан. Прикордонні війська КДБ СРСР структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР та відповідно до ст. 4 Закону СРСР «Про всезагальний військовий обов`язок» від 12.10.1967, Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01.09.1939 по 21.03.1989.

Згідно з пунктом 1 Указу Президії Верховної Ради України від 30.08.1991 № 1464-XII всі дислоковані на території республіки (УРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально технічною базою переведені у відання України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Таким чином, Державна прикордонна служба України не є правонаступником Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР (у якій служив позивач).

Крім того, згідно з нормами Положення про проходження медичного огляду в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333, зареєстрованого Міністерством юстиції України 26.09.2016 за № 1285/29415 Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України визначає причинний зв`язок захворювань (поранень, травм, контузій) лише у колишніх військовослужбовців військових частин прикордонних військ СРСР, дислокованих на території України.

Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм та беручи до уваги ту обставину, що позивач проходив службу у військовій частині № НОМЕР_3 , у тому числі в період з 1983 по 1985 брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, то в силу Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, обов`язок щодо встановлення причинного зв`язку поранень у даному випадку покладений саме на Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 Розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Відповідно до пункту 2.1 глави 2 Розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (пункт 2.3 глави 2 Розділу І Положення).

У свою чергу, порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України визначений у главі 21 Розділу 2 Положення № 402. Згідно з підпунктами 21.1, 21.3 глави 21 Розділу 2 Положення № 402 у разі, коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом.

При цьому постанови, які приймає ВЛК із встановлення причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), наведені у главі 21 розділу II цього Положення (пункт 20.7 глави 20 Розділу 2 Положення № 402).

У свою чергу постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення (пункт 20.1 глави 20 Розділу 2 Положення № 402).

Також пунктами 21.7-21.8 глави 21 Розділу 2 Положення № 402 передбачено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за № 169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04.01.1994 № 2, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.07.1994 за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).

Відповідно до п. 2.3.1. зазначеного Положення ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Начальник ЦВЛК безпосередньо підпорядковується директору Військово-медичного департаменту (далі - ВМД) Міністерства оборони України. Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК (п. 2.3.2).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що встановлення причинного зв`язку контузії позивача з проходженням ним військової служби у країнах, де велися бойові дії, належить до компетенції відповідача № 1.

Відповідно до норм Положення № 402 результатом розгляду комісією питання щодо встановлення наявності або відсутності причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) із проходженням військової служби є винесення останньою відповідної постанови.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, ЦВЛК Міністерства оборони України не виносила постанову про наявність або відсутність причинного зв`язку контузії позивача у 1984 році із проходженням військової служби.

Лист від 08.02.2018 № 634 (арк. спр. 8) не є юридичною формою рішення відповідно до Положення № 402.

Верховний Суд України у постанові від 18.03.2014 (справа № 21-11а14) зазначив, що оскільки звернення позивача відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен був зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі викладеного та з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, яка є обов`язковою для врахування судами загальної юрисдикції, з метою ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України при розгляді питання щодо встановлення причинного зв`язку контузії ОСОБА_1 з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, та зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку контузії ОСОБА_1 з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

У задоволені позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Центральної військово-лікарської комісії державної прикордонної служби України та зобов`язання її вчинити певні дії слід відмовити, оскільки в даному випадку встановлення причинного зв`язку захворювання з проходженням військової служби не відноситься до компетенції відповідача № 2.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у встановленому законом порядку, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України при розгляді питання щодо встановлення причинного зв`язку контузії ОСОБА_1 з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку контузії ОСОБА_1 з проходженням військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 28 січня 2019 року.

Суддя І.О. Свергун