Справа № 640/1255/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1255/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.

Федотова І.В.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

23 січня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії в якому просить суд:

- визнати протиправною дію Центральної виборчої комісії України про винесення постанови від ".." січня 2019 року про відмову в реєстрації його кандидатом у Президенти України на виборах Президента України 31 березня 2019 року відповідно до його заяви від 14 січня 2019 року;

- скасувати нормативно-правовий акт - Постанову ЦВК України від ".." січня 2019 року про відмову у реєстрації його кандидатом в Президентом України на виборах Президента 31 березня 2019 року;

- зобов'язати суб'єкта владних повноважень ЦВК України вчинити дію з метою відновлення права бути обраним Президентом України на виборах 31 березня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на його думку оскаржувана постанова ЦВК про відмову у реєстрації його кандидатом у Президенти України скасовує його конституційне право бути обраним Президентом України.

Разом з цим, позивач вважає, що дія відповідача щодо винесення оскаржуваного рішення є протиправною з підстав неконституційності норми Закону "Про вибори Президента України" про внесення грошової застави щодо вимог п. 4 ч. 1 ст. 51 та про надання документа про внесення грошової застави щодо статті 49 цього ж закону, яка як така, яка є неконституційною так вона суперечить принципу верховенства права - яке законом не може бути обмежене, звужене в змісті та обсязі, тим паче не може бути скасоване рішенням ЦВК - органом владних повноважень, щодо ст.. 22 Конституції України, керуючись п.2 ч. 2 ст. 245 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що на думку позивача суд вправі на підставі статті 6 КАС України та керуючись верховенством права врегулювати цю невідповідність дій ЦВК щодо верховенства права, ОСОБА_2 звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів до суду із даним адміністративним позовом.

Крім того, позивач керуючись принципом верховенства права відповідно щодо поданої ним заяви від 14 січня 2019 року у виконання норм ст.. 8 Конституції України та керуючись джерелом права щодо ст.. 7 КАС України вважає, що його порушене право бути обраним Президентом України має бути відновлене шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень ЦВК України вчинити відповідну дію.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 січня 2019 року адміністративну справу № 640/1255/19 було вирішено передати на розгляд Шостому апеляційному адміністративному суду, оскільки Шостий апеляційний адміністративний суд є належним судом для розгляду справи по суті і апеляційним судом для перегляду даної ухвали у випадку її оскарження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/1255/19 та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 24 січня 2019 р. о 23:00 год.

24 січня 2019 року позивачем було надіслано до суду додаток до позовної заяви від 23 січня 2019 року на винесену постанову № 98 від 22 січня 2019 року ЦВК.

У вказаній заяві позивач не погоджується із доводами викладеними відповідачем в оскаржуваному рішенні. Зокрема, вказує, що заява про самовисунення була подана ним до ЦВК особисто засвідчивши її своїм підписом під заявою, яка завірена нотаріально згідно Закону України "Про нотаріат" й цим згідно закону України "Про вибори Президента України".

Позивач також зазначає, що недотримання ним форми поданої декларації є підставою для виправлення і не є підставою для відмови відповідно до ч. 2 ст. 50.

Крім того, позивач наголошує, що ним було додано до поданої заяви від 22 січня 2019 року автобіографію в електронному вигляді, що підтверджується доданою флешкою, яку суд може оглянути у судовому засіданні.

У вказаному додатку позивач також надає пояснення, що у анкеті ним було зазначено про те, що він проживає на Україні, що було підтверджено доданою ксерокопією паспорту до заяви ЦВК. Посилання в постанові ЦВК у перевищенні обсягу друкованих знаків в програмі кандидата позивач вважає таким, що не відповідає дійсності.

З огляду на викладені обставини позивач стверджує, що відмова ЦВК в реєстрації його кандидатом в Президенти на чергових виборах Президента 31 березня 2019 року, визначаються лише відсутністю документа про внесення грошової застави в розмірі 2.5 млн грн.

Позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити повному обсязі.

Відповідачем було подано до суду відзив на адміністративний позов відповідно до змісту якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Разом з цим, відповідачем було також надано витребувані ухвалою суду від 24 січня 2018 року документи, на підставі яких Центральною виборчою комісією було прийнято оскаржуване рішення..

Учасники судового процесу будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явились та явку уповноважених представників до суду не забезпечили.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на зазначене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу без участі сторін та їх уповноважених представників.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вказує позивач, 14 січня 2019 року ним було направлено до Центральної виборчої комісії засобами поштового зв'язку заяву про самовисунення кандидатом на пост Президента України разом із доданими до неї документами для реєстрації кандидатом на пост Президента України на чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року, а саме: ксерокопіями окремих сторінок його паспорта громадянина України та електронний носій з податковою декларацією, передвиборною програмою та фотографією в електронному вигляді.

Розглянувши подані документи, Центральна виборча комісія встановила наступні порушення вимог чинного законодавства, а саме статті 48 та 51 Закону України "Про вибори Президента України", якими врегульовано порядок самовисунення, громадянин України в Президенти, зокрема:

- заява про самовисунення кандидатом на пост Президента України подана до Комісії ОСОБА_2 не особисто;

- документа про внесення ОСОБА_2 у безготівковому порядку на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії (після початку виборчого процесу та до подання документів Центральній виборчій комісії для реєстрації) грошової застави в розмірі два мільйони п'ятсот тисяч гривень до заяви про самовисунення не додано;

- не подав передбаченої пунктом 5 частини першої статті 51 Закону декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за рік, що передує року початку виборчого процесу (на паперових носіях та в електронному вигляді), за формою, визначеною відповідно до Закону України "Про запобігання корупції";

- не подано автобіографії в електронному вигляді.

У зв'язку із встановленням відповідних порушень, Центральна виборча комісія керуючись п. 1, 3 ч. 1 ст. 52 Закону Центральна виборча комісія прийняла 22 січня 2019 року рішення (постанову) № 98 про відмову в реєстрації кандидата ОСОБА_2 на пост Президента України.

Вважаючи, що вказаним рішенням було порушено його законні права та інтереси, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає про таке.

Підготовка і проведення виборів Президента України регулюються Конституцією України, Законом України Про вибори Президента України", Законом України "Про Центральну виборчу комісію", Законом України "Про Державний реєстр виборців", іншими законами України, постановами Верховної Ради України про призначення виборів Президента України, а також іншими актами законодавства, прийнятими відповідно до цього Закону.

Як зазначено у частині 1 статті 1 Закону України "Про Центральну виборчу комісію" Комісія є постійно діючим колегіальним державним органом, який діє на підставі Конституції України, цього та інших законів України і наділений повноваженнями щодо організації підготовки і проведення виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, всеукраїнського і місцевих референдумів в порядку та в межах, встановлених цим та іншими законами України.

Комісія та її члени зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим та іншими законами України (частина друга статті З Закону про ЦВК).

Стаття 17 Закону про ЦВК встановлює перелік загальних повноважень Центральної виборчої комісії. Так, Комісія, зокрема: забезпечує реалізацію і захист виборчих прав громадян України; забезпечує дотримання передбачених Конституцією та законами України принципів і засад виборчого процесу; здійснює контроль за додержанням вимог законодавства України про вибори.

Відповідно до статті 19 Закону про ЦВК Комісія в процесі організації підготовки і проведення виборів Президента України реєструє кандидатів на пост Президента України, їх довірених осіб, уповноважених представників у Центральній виборчій комісії, звертається до Вищого адміністративного суду України щодо скасування реєстрації кандидата на пост Президента України з підстав, встановлених законом.

Відповідно до частини шостої статті 103 Конституції України порядок проведення виборів народних депутатів України встановлюється законом.

Спеціальним законом в Україні, який регламентує порядок проведення виборів Президента України, у тому числі порядок і умови висування та реєстрації кандидатів на пост Президента України, є Закон України "Про вибори Президента України", який регулює спірні правовідносини.

Згідно з приписами статті 10 вказаного Закону право висування кандидата на пост Президента України належить громадянам України, які мають право голосу. Це право реалізується ними через політичні партії (далі - партії), а також шляхом самовисунення відповідно до цього Закону.

Порядок самовисунення визначений статтею 48 цього Закону.

Так, відповідно до приписів вказаної норми громадянин України, який відповідно до статті 9 цього Закону може бути обраним Президентом України, особисто подає до Центральної виборчої комісії засвідчену в установленому законом порядку заяву про самовисунення кандидатом на пост Президента України.

У заяві про самовисунення на пост Президента України мають міститися згода на оприлюднення біографічних відомостей і декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 50 цього Закону, зобов'язання в разі обрання передати у порядку, встановленому законом, протягом місяця після офіційного оголошення результатів виборів в управління іншій особі належні йому підприємства та корпоративні права і припинити діяльність чи скласти представницький мандат, які відповідно до Конституції України та законів України несумісні з зайняттям посту Президента України.

До заяви додаються документи, передбачені частиною першою статті 51 цього Закону.

У свою чергу, положеннями ч.1 ст. 51 Закону України "Про вибори Президента України" визначено вичерпний перелік документів, надання яких є необхідною умовою для реєстрації кандидата на пост Президента України Центральною виборчою комісією, а саме вказаною нормою встановлено, що Центральна виборча комісія реєструє кандидата на пост Президента України за умови отримання таких документів:

1) анкети кандидата на пост Президента України за формою, встановленою Центральною виборчою комісією (заповнюється кандидатом особисто);

2) автобіографії особи, висунутої кандидатом на пост Президента України (на паперовому носієві та в електронному вигляді), обсягом до двох тисяч друкованих знаків, що обов'язково повинна містити: прізвище, ім'я, по батькові, число, місяць, рік і місце народження, відомості про громадянство, освіту, трудову діяльність, посаду (заняття), місце роботи, громадську роботу (в тому числі на виборних посадах), партійність, склад сім'ї, адресу місця проживання із зазначенням часу проживання в Україні, відомості про судимість, не погашену і не зняту у встановленому законом порядку;

3) передвиборної програми кандидата, викладеної державною мовою, обсягом до дванадцяти тисяч друкованих знаків (на паперовому носієві та в електронному вигляді);

4) документа про внесення грошової застави відповідно до статті 49 цього Закону;

5) декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 50 цього Закону;

6) ксерокопії першої та другої сторінок паспорта громадянина України кандидата на пост Президента України та сторінок, де зазначаються відомості про його місце проживання відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні";

7) чотири фотографії кандидата на пост Президента України розміром 4х6 сантиметрів, а також дві фотографії кандидата на пост Президента України розміром 9х13 сантиметрів, на паперових носіях та в електронному вигляді.

Разом з цим, положеннями статті 49 вказаного Закону встановлено, що грошова застава вноситься кандидатом на пост Президента України у безготівковому порядку на спеціальний рахунок Центральної виборчої комісії (після початку виборчого процесу та до подання документів Центральній виборчій комісії для реєстрації) у розмірі два мільйони п'ятсот тисяч гривень.

Декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за рік, що передує року початку виборчого процесу, подається кандидатом на пост Президента України (на паперових носіях та в електронному вигляді) за формою, визначеною відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

Національне агентство з питань запобігання корупції за зверненням Центральної виборчої комісії надає інформацію про результати перевірки відомостей, зазначених у декларації. Помилки і неточності, виявлені в декларації, підлягають виправленню і не є підставою для відмови в реєстрації кандидата на пост Президента України. (стаття 50 ЗУ "Про вибори Президента України").

Таким чином, колегія суддів зазначає, що вказаний Закон було прийнято Верховною Радою України у відповідності та на виконання положень Конституції України.

При цьому, приписами статті 52 Закону України "Про вибори Президента України" передбачено, що Центральна виборча комісія відмовляє у реєстрації кандидата на пост Президента України у разі: відсутності документів, зазначених у статтях 48 або 51 цього Закону. Рішення про відмову в реєстрації кандидата повинно містити вичерпні підстави відмови.

З аналізу наведеної законодавства вбачається, що законодавством чітко визначено обов'язок Центральної виборчої комісії у разі встановлення невідповідності поданих кандидатом на посаду Президента документів вимогам (зазначених у статтях 48 або 51) Закону України "Про вибори Президента України" - приймати рішення про відмову у реєстрації кандидата на пост Президента України.

При цьому, відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом в оскаржуваному позивачем рішенні Центральною виборчою комісією було, зокрема, встановлено відсутність документа про внесення грошової застави відповідно до статті 49 цього Закону.

Даний факт також не заперечується позивачем та саме не згода позивача із відповідною вимогою законодавства є однією з підстав звернення позивача до суду з даним позовом.

Таким чином, вирішуючи питання про обґрунтованість та правомірність відповідної вимоги відповідача з урахуванням доводів позивача викладених у позовній заяві, колегія суддів зазначає наступне.

Конституційним Судом України в рішенні від 30 січня 2002 року № 2рп/2002 року зроблені висновки про те, що грошову (виборчу) заставу не можна розглядати як обмеження пасивного виборчого права громадян за ознакою майнового стану. Водночас встановлення грошової (виборчої) застави не порушує конституційного принципу рівності громадян перед законом та рівності їх конституційних прав і свобод, а також принципу рівності політичних партій перед законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі "Суховецький проти України", зроблено висновок, що вимога виборчої застави для кандидатів на виборах існує не лише в Україні. Виборче право цілого ряду держав членів містять таку вимогу, щоб завадити легковажним кандидатам виставляти на вибори свою кандидатуру. Більше того, Венеціанська комісія розцінила цю мету як закону, а вимогу застави як, в принципі, прийнятний інструмент для її досягнення.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 23 січня 2019 року зробив висновок, що виборча застава є лише умовою реєстрації кандидата на пост Президента України, її розмір є однаковим для всіх та не залежить від розміру доходів кандидата або фінансового стану партії.

За наведених обставин, колегія приходить до висновку що відповідна норма (вимога) законодавства відповідає положенням Конституції України та міжнародним-правовим стандартам, у зв'язку з чим доводи позивача щодо неконституційності вимог Закону України "Про вибори Президента України" щодо надання документу про внесення грошової застави, викладені у адміністративному позові, є безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на зазначене та враховуючи, що відповідачем було встановлено відсутність у поданих позивачем до Комісії документів, зазначених у статтях 48 або 51 Закону України "Про вибори Президента України", колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною дії Центральної виборчої комісії щодо прийняття оскаржуваного рішення про відмову у реєстрації позивача кандидатом в Президенти України на виборах Президента 31 березня 2019 року;

У свою чергу, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування постанови № 98 від 22 січня 2019 року про відмову у реєстрації його кандидатом в Президенти України на виборах Президента 31 березня 2019 року є також безпідставними та необґрунтованими, оскільки єдина підстава на яку посилається позивач, стверджуючи про неправомірність прийнятого відповідачем рішення, а саме неконституційність вимоги Закону про щодо надання документу про внесення грошової застави, визнана судом необґрунтованою.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законодавством.

З огляду на зазначене та враховуючи, що рішення (постанову) № 98 від 22.01.2019 було прийнято відповідачем правомірно та порушень прав, свобод та законних інтересів Центральною виборчою комісією допущено не було, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача вчинити дії з метою відновлення права бути обраним Президентом України на виборах 31 березня 2019 року.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов'язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправні дії суб'єкта владних повноважень або протиправність прийнятих ним рішень. Не встановлено судом відповідних обставині в ході розгляду справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у дводенний строк з дня її проголошення через Шостий апеляційний адміністративний суд.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
І.В. Федотов

Повний текст постанови виготовлено 24 січня 2019 року

Головуючий суддя Парінов Андрій Борисович

Судді: Беспалов Олександр Олександрович

Федотов Ігор В'ячеславович