Справа № 0840/2696/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/2696/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення по Хортицькому району Запорізької міської ради

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року (суддя Калашник Ю.В., повний текст складено 06.09.2018р.) по справі №0840/2696/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення по Хортицькому району Запорізької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, зобов'язавши відповідача надати позивачу статус інваліда війни, відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач протиправно відмовив йому у наданні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки в довідці МСЕК зазначено, що позивач став інвалідок третьої групи внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ. З цих підстав, за позицією позивача, він має право на встановлення статусу «інваліда війни» на підставі положень п.2 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення по Хортицькому району Запорізької міської ради від 27.04.2018 щодо встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

зобов'язано Управління соціального захисту населення по Хортицькому району Запорізької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2018 про присвоєння статусу інваліда війни та видачу посвідчення з урахуванням висновків, викладених у мотивувальний частині рішення суду.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивовано необґрунтованістю відмови відповідачем у наданні позивачу статусу «інвалід війни». Такі висновки суд першої інстанції обгрунтував тим, що у наданій позивачу відповіді, на його заяву щодо встановлення такого статусу, відповідач не зазначив конкретної причини відмови; не зазначив у чому полягає невідповідність поданих документів. З цих підстав суд першої інстанції вказав на те,

що не надавши чіткої і вмотивованої відповіді на звернення позивача, відповідач формально розглянув таке звернення, чим порушив права та охоронювані інтереси позивача. Крім цього, за наслідками розгляду справи, судом першої інстанції зроблено такі висновки: по-перше: нещасний випадок із позивачем, внаслідок чого останній отримав травму, яка призвела до захворювання і, в подальшому, встановлення позивачу інвалідності, стався при виконанні службових обов'язків під час проходження служби в ОВС; по-друге: Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачає можливість надання особі статусу «інвалід війни», якщо такій особі встановлено інвалідність внаслідок виконання службових обов'язків під час проходження служби в ОВС.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції змінити шляхом: внесення змін до мотивувальної частини рішення щодо оголошення різних причин відмови позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, визнавши обґрунтування відмови з одних і тих же підстав, які наведені як у листі на адресу позивача так і у відзиві на позов; внести доповнення до мотивувальної частини судового рішення щодо відсутності у п.2 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" такої підстави, як «травми», зазначивши висновок, який би управління мало використати при встановленні статусу особи з інвалідності внаслідок війни; змінити резолютивну частину судового рішення, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог відповідач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо різних причин відмови позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. З цього приводу відповідач вказує на те, що як у листі, який адресовано позивача так і у відзиві на позов, зазначені одні причини відмови у наданні статусу «інвалід війни» з посиланням на Порядок проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 №885 та Положенням про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.04.2017р. №285. Крім цього, відповідач вказує на те, що за рішенням суду першої інстанції Управління повинно керуватися причинним зв'язком травми, як такої, що одержана під час виконання службових обов'язків. В той же час, як зазначає відповідач, п.2 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не передбачено такої підстави встановлення інвалідності, як «травми».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обгрунтованість.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач є пенсіонером МВС України та отримує пенсію за вислугою років (посвідчення НОМЕР_1 від 04.03.2008).

Відповідно до акту МСЕК позивач є інвалідок ІІІ групи (а.с.25-26).

Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку, що стався 14.11.1990 з інспектором ДПС мотовзводу №1 окремого батальйону ДПС ДАІ УВС Запорізького облвиконкому старшиною міліції ОСОБА_1, нещасний випадок стався за таких обставин:

14.11.1990 о 9-30 год. ОСОБА_1 у робочий час, після проведення занять з фізичної підготовки, в душовій кімнаті підсковзнувся на слизькій підлозі та вдарився головою об підлогу. Внаслідок падіння втратив свідомість. При звернення у лікарню поставлено діагноз: струс головного мозку, ухиб м'яких тканин чола.

Комісія з розслідування нещасного випадку зробила висновок вважати нещасний випадок таким, що стався при виконання службових обов'язків (а.с.21).

Відповідно до акту №1 про нещасний випадок, який затверджений начальником УДАІ УМВС України в Запорізькій області 13.12.2007, нещасний випадок стався у робочий час, при виконання службових обов'язків (а.с.22).

У свідоцтві про хворобу №12 від 09.01.2008 вказано (мовою оригіналу): «травма, да, связана с исполнением служебных обязанностей», а також: «заболевание, да, связано с прохождением службы в органах внутренних дел»(а.с.23).

Відповідно до Виписки із акту огляду МСЕК від 26.03.2013, позивач є інвалідом ІІІ групи, причина інвалідності (мовою оригіналу): «травма, да, связана с исполнением служебных обязанностей».

28.03.2018 позивач до відповідача звернувся із заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення (а.с.85-86).

Листом від 27.04.2018 №Ч-352-2/01-10 «Про розгляд звернення» відповідач надав позивачу відповідь, в якій зазначив про наявність у наданих документах невідповідності, що стало підставою для відмови позивачу у наданні статуту особи з інвалідністю внаслідок війни.

Не погодившись із такою відмовою позивач звернувся до суду із цим позовом.

Погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Так, по-перше: судом першої інстанції не було визначено право позивача на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у відповідності до вимог п.2 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

З посиланням на положення зазначеної норми права суд першої інстанції лише констатував те, що особа, якій встановлено інвалідність внаслідок виконання службових обов'язків під час проходження служби в ОВС, може отримати статус особи з інвалідністю внаслідок війни.

Такі висновки узгоджуються з положеннями п.2 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яким визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов'язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

При цьому, суд першої інстанції не визначав ознак категорії осіб, які відносяться до «інвалідів війни». У свою чергу, такі ознаки визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. №3551-XII, який є спеціальним законом, що визначає правовий статус ветеранів війни.

По-друге, суд першої інстанції, вказуючи на причинний зв'язок встановленої позивачу інвалідності, лише констатував обставини, які встановлені за результатом проведеного розслідування нещасного випадку, що мав місце із позивачем та в якому зроблено висновок про те, що нещасний випадок із позивачем, внаслідок чого останній отримав травму, яка призвела до захворювання і, в подальшому, встановлення позивачу інвалідності, стався при виконанні службових обов'язків під час проходження служби в ОВС.

Суд апеляційної інстанції враховує, що підставою для часткового задоволення позову фактично стала необґрунтованість відмови позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. І з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки у листі від 27.04.2018 №Ч-352-2/01-10 «Про розгляд звернення» відповідачем не зазначено конкретної причини відмови, як не зазначено у чому полягає невідповідність поданих документів. У свою чергу, позивач, який звернувся до органу, що уповноважений розглядати вказані питання, вправі був очікувати на об'єктивний розгляд його заяви та на отримання обґрунтованої відповіді щодо суті порушеного питання.

Отже, оскільки у спірному випадку судом було встановлено порушення права позивача на розгляд його звернення, в контексті відсутності обґрунтованої відповіді, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов'язання відповідача повторно розглянути таке звернення позивача.

Аргументи, які наведені відповідачем в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованість висновків суду першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни рішення суду першої інстанції шляхом внесення змін до мотивувальної частини рішення щодо оголошення різних причин відмови позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, визнавши обґрунтування відмови з одних і тих же підстав, які наведені як у листі на адресу позивача так і у відзиві на позов, оскільки з наданої позивачу відповідачем відповіді взагалі не можливо визначити підстави для відмови у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Відсутні підстави для внесення і доповнень до мотивувальної частини судового рішення щодо відсутності у п.2 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" такої підстави, як «травми», зазначивши висновок, який би управління мало використати при встановленні статусу особи з інвалідності внаслідок війни, оскільки підстави для надання особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни прямо визначені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і саме враховуючи вказані підстави відповідач зобов'язаний розглянути звернення позивача та надати йому обґрунтовану відповідь по суті порушено питання. При цьому, відповідач, як орган, що має дискреційні повноваження по вирішенню порушеного позивачем питання, не обмежений у праві прийняти рішення на власний розсуд, але з урахуванням вимог чинного законодавства та враховуючи право позивача на отримання обґрунтованої відповіді.

Таким чином, встановивши зазначені обставини справи, дослідивши аргументи позивача, з якими останній пов'язує незаконність рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення по Хортицькому району Запорізької міської ради залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року по справі №0840/2696/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 22.01.2019р.

Повне судове рішення складено 23.01.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк