Справа № 260/1127/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/437/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,

з участю секретаря судових засідань Коваль Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2018 року у справі за його позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя у І інстанції Маєцька Н.Д.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 3 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність - постанову № 54021385 від 8 жовтня 2018 року Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 807/2168/15 від 4 серпня 2016 року Закарпатського окружного адміністративного суду;

2) зобов'язати Міністерство юстиції України скасувати постанову № 54021385 від 8 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 807/2168/15 від 4 серпня 2016 року Закарпатського окружного адміністративного суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2018 року у справі № 260/1127/18 у задоволені вказаного позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено повне фактичне виконання Центральною військово-лікарською комісією, яка перебуває в структурі Міністерства оборони України, резолютивної частини постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року, яка зазначена у виконавчому документі. Тому суд дійшов висновку про правомірність постанови про закриття виконавчого провадження № 54021385 від 8 жовтня 2018 року та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції у справі скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено вимоги пункту 1 частини 5 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не зазначено, у задоволенні яких саме позовних вимог йому відмовлено. Крім того, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги його звернення до Міністерства оборони України 10 жовтня 2018 року та на яке він відповіді не отримав.

Учасники справи на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_2 він просив адміністративний суд скасувати постанову № 54021385 від 8 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В., вказавши при цьому відповідачем Міністерство юстиції України.

Разом із тим, приписами частини 3 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно із пунктом 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Таким чином, Міністерство юстиції України не є відповідним органом державної виконавчої служби у розумінні приписів частини 3 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, що виключає можливість його участі, як відповідача, у даному адміністративному процесі.

Підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

При цьому частиною 7 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Наведені обставини були залишені поза увагою судом першої інстанції та не були враховані при розгляді і вирішенні даного публічно-правового спору.

Не вдаючись у детальний аналіз обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, яке є неналежним відповідачем у даному публічно-правовому спорі, суд апеляційної інстанції констатує, що за наведених обставин такий позов задоволенню не підлягає.

Частиною 4 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак не надав належної оцінки вказаним обставинам, а тому оскаржуване рішення суду слід змінити, доповнивши його мотивувальну частину наведеними вище мотивами відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2018 року у справі № 260/1127/18 змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відповідно до мотивувальної частини постанови апеляційного суду.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей
Постанова у повному обсязі складена 28 січня 2019 року.