Справа № 0540/8236/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року справа №0540/8236/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року (повний текст складено 29 листопада 2018 року в м. Слов'янськ) у справі № 0540/8236/18-а (суддя І інстанції - Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дії Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у виплаті залишку заборгованості по страховим виплатам на суму 59102,84 грн. незаконними, зобов'язання Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 залишок заборгованості по страховим виплатам на суму 59102,84 грн., які залишилися недоотриманими після смерті ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2018 року Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дії Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у виплаті залишку заборгованості по страховим виплатам на суму 59102,84 грн. незаконними, зобов'язання Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 залишок заборгованості по страховим виплатам на суму 59102,84 грн., які залишилися недоотриманими після смерті ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є сином померлого ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть. Покійний ОСОБА_2 знаходився на обліку в Управлінні виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримував страхові виплати у вз"язку з трудовим каліцтвом, що сталося на виробництві 15 січня 1974 р. Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області було видано довідку № 01-04/15-952 від 26.10.2017 р. про те, що сума нарахованих але не виплачених щомісячних страхових виплат, яка належала його батьку становить 116307,72 грн. На підставі даної довідки Державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори Панасенко О.М. було видано свідоцтво серії НОМЕР_3 від 28.11.2017 р. про право на спадщину за Законом. Відповідно до цього свідоцтва, спадщина на яке видано свідоцтво складається із заборгованості нарахованих, але не виплачених щомісячних страхових виплат у розмірі 116307,72 грн., яка належала померлому. Зазначене свідоцтво на суму 116307,72 було надано до Управління для отримання виплат, які з 28.11.2017 р. є власністю позивача. Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області приблизно у кінці лютого - початку березня 2018 р. було виплачено частину заборгованості на загальну суму 57204,88 грн. Залишок суми заборгованості у розмірі 59102,84 грн. не виплачено без пояснення причин. 15.08.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про причини невиплати залишку заборгованості в розмірі 59102,84 грн. згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2017 р. Відповідю від 21.08.2018 р. було роз"яснено що виплата заборгованості здійснюватися не буде у зв"язку із тим, що ОСОБА_2 не скористався в повному обсязі своїм правом на отримання належних йому страхових виплат, а недоотримані суми щомісячних страхових виплат у Костянтинівському міському відділенні Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування відсутні.

Позивач вважає, що дії Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області щодо відмови у виплаті залишку заборгованості по страховим виплатам на суму 59102,84 є незаконними.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі № 0540/8236/18-а позов задоволено. Визнано дії Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у виплаті залишку заборгованості по страховим виплатам на суму 59102,84 грн. протиправними. Зобов'язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 залишок заборгованості по страховим виплатам на суму 59102,84 грн., які залишилися недоотриманими після смерті ОСОБА_2.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення про продовження проведення раніше призначених виплат та виплату раніше нарахованих, але не виплачених страхових сум оформлюється відповідною постановою відділення управління виконавчої дирекції Фонду, до якого звернулась внутрішньо переміщена особа. Лише такі постанови є підставою для нарахування раніше призначених страхових виплат у робочих органах виконавчої дирекції Фонду, що здійснюють свою діяльність на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин України, що підтверджується копією паспорта, РНОКПП НОМЕР_1, взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується копією довідки від 03.10.2017 р. № (а.с. 7-11).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 03.10.2017 року, виданого Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, у віці 77 років, про що 03.10.2017 складено відповідний актовий запис № 328 (а.с. 13).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2017 р. ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - є спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна гр. ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 08 травня 2017 р. Спадщина, на яку видано вищезазначене свідоцтво, складається з заборгованості нарахованих, але не виплачених щомісячних страхових виплат у розмірі 116307,72 грн., що зберігається у управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області, яка належала померлому на підставі довідки № 01-04/15-952, виданої 26 жовтня 2017 р. управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (а.с. 15-16).

15.08.2018 р. представник позивача за довіреністю звернувся з заявою до Управління Виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в м. Костянтинівка Донецької області заявою відповідно до якої просив надати відповідь стосовно причин невиплати залишку заборгованості відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28.11.2017 р.

21.08.2018 р. надана відповідь за № 01-03/1442 на звернення ОСОБА_1, відповідно до якої зазначено, що 28.11.2017 р. позивач звернувся до відділення із заявою про виплату недоотриманих страхових сум за дні життя ОСОБА_2 у зв"язку з трудовим каліцтвом, що сталось на виробництві 15.01.1974 року. Потерпілий ОСОБА_2 перебував на постійному обліку у відділенні ФССНВВ та ПЗУ м. Шахтарська. Костянтинівським відділенням від управління ВД Фонду в Донецькій області було одержано довідку про суми страхових виплат потерпілому, нараховані за період з червня 2014 року по листопад 2015 року на загальну суму 57204,88 грн. а з 13 лютого 2018 року від управління одержано погодження на сплату вказаної заборгованості. На підставі цих документів відділення Фонду перерахувало кошти платіжним дорученням № 67 від 27.02.2018 р. до банківської установи. ОСОБА_2 за період з грудня 2015 року по травень 2017 року не скористався в повному обсязі своїм правом на отримання належних йому сум страхових виплат. Недоотримані суми щомісячних страхових виплат потерпілого у Костянтинівському міському відділенні управління ВД Фонду соціального страхування відсутні (а.с. 18-19).

Позивач не погоджуючись з діями Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у виплаті залишку заборгованості по страховим виплатам на суму 59102,84 грн. просить суд визнати їх незаконними та зобов'язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 залишок заборгованості по страховим виплатам на суму 59102,84 грн., які залишилися недоотриманими після смерті ОСОБА_2.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи про оскарження судового рішення першої інстанцій з підстав порушення матеріального та процесуального права, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, колегія суддів дійшла таких висновків.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України, в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом).

Статтею 2 КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, згідно з якою завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративного суду належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав вважати спір публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

При цьому слід мати на увазі, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до судповіджача з заявою про отримання заборгованості по невиплаченим страховим виплатам які належали за життя його батьку ОСОБА_2 згідно свідоцтва про спадщину.

Основним мотивом обґрунтування допущення відповідачем протиправних дій і, як наслідок, несплати належних позивачу, як спадкоємцю нарахованих але не виплачених страхових виплат.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України; у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову не можна вважати обґрунтованими, оскільки ця справа має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду інстанцій, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки, враховуючи характер спору, суб'єктний склад правовідносин, предмет й підстави заявлених вимог, цей спір має вирішуватись за правилами ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 та ч. 1 ст. 319 КАС України ухвалене в цій справі в порядку адміністративного судочинства судове рішення підлягає скасуванню, а провадження - закриттю у зв'язку з неналежністю розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі № 0540/8236/18-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі № 0540/8236/18-а - скасувати.

Провадження у справі № 0540/8236/18-а за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дії Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у виплаті залишку заборгованості по страховим виплатам на суму 59102,84 грн. незаконними, зобов'язання Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 залишок заборгованості по страховим виплатам на суму 59102,84 грн., які залишилися недоотриманими після смерті ОСОБА_2 - закрити.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов