Справа № 810/881/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ № 810/881/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної

державної адміністрації Київської області

про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому просить (з урахуванням уточненої позовної зави від 20.03.2018) суд:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області у прийнятті від нього документів для встановлення статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобовязати Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області прийняти від позивача документи та згідно п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 51 від 20.01.1997 внести подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, а також видачі відповідного посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.05.2018 він отримав статус потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 4-ї категорії, який ніким не оспорювався та не скасовувався а також йому було встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС. 06.07.2017 Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України ухвалено висновок № 4633 від 12.07.2018 , яким встановлено, що захворювання позивача повязане з впливом аварії на ЧАЕС.

Позивач зазначає, що звернувся із заявою про надання статусу потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС та видачу відповідного посвідчення категорії 1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації.

Проте, Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації, як зазначає позивач у позові, відмовило у прийнятті документів, зазначивши в обґрунтування своєї відмови про те, що з 01.01.2015 року позивач не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю в розумінні Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, а отже й немає законодавчо обґрунтованого права на отримання посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зазначене рішення позивач вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, присвоюється категорія 1, а тому є всі підстави для направлення відповідачем відповідного подання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2018 було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, судом запропоновано відповідачу протягом пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та разом з цим, розяснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

У судове засідання, позивач не прибув, явку уповноважених представників не забезпечив, проте в матеріалах справи міститься заява позивача від 10.05.2018 про розгляд справи без його участі.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи уповноважений представник відповідача у судове засідання також не прибув (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 617).

Від відповідача відзив на адміністративний позов, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За вказаних обставин, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі метеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

27.05.2008 ОСОБА_1 отримав посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії В-П № 522099 (категорія 4).

При первинному огляді, 08.06.2017 та при повторному - 28.09.2017 позивачу встановлено другу групу інвалідності по захворюванню пов'язаному з впливом аварії на ЧАЕС (довічно), що підтверджується копіями довідок до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0777078 та АВ № 07770125 відповідно.

На підтвердження вказаних фактів Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України від 12.07.2017 № 4633 у висновку зазначено, що захворювання ОСОБА_1 повязане з впливом аварії на ЧАЕС.

Як зазначає позивач у позові, він звернувся до відповідача із заявою щодо видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації, розглянувши заяву позивача, надало відповідь листом від 18.12.2017 № 4469, в якому позивачу відмовлено в оформленні подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення статусу потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС категорії 1 з числа потерпілих категорії 4, оскільки чинним законодавством виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Відмовляючи у встановленні позивачеві статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також відповідачем у листі зазначено, що відповідно до статтей 11,14 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Таким чином відповідач вважає, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а тому стверджує, що з 01.01.2015 ОСОБА_1 не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

За наведених обставин та враховуючи, що причинний зв'язок захворювання та інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи позивачу було встановлено після набуття чинності вказаного Закону про внесення змін (від 28.12.2014 року № 76-VIII), тобто за відсутності статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, Управління соціального захисту Вишгородської РДА дійшло висновку про відсутність на даний час правових підстав для оформлення подання до Київської облдержадміністрації документів щодо видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Вважаючи вказану відмову Управління соціального захисту Вишгородської РДА протиправною та такою, що порушує його конституційні гарантії права на соціальний захист, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом України від 19 грудня 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

За змістом статей 14 і 65 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4, видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що отримане 27.05.2008 та наявне у позивача на час розгляду справи посвідчення потерпілого 4 категорії серії В-П № 522099, не вилучалось та недійсним не визнавалось.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок №51).

За визначенням, наведеним у пункті 2 Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Частиною третьою статті 15 Закону № 796-XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону № 796-XII кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку № 51, відповідно до якого посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 Закону № 796-XII, до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Статтею 12 Закону №796-XII передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Разом з тим судом встановлено, що позивач станом на час встановлення медико-соціальною експертною комісією причинного звязку його інвалідності з наслідками аварії вже мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до приписів статті 12 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на отримання статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії -1, повязане саме з фактом встановлення причинного звязку інвалідності з наслідками аварії на ЧАЕС.

Разом з цим, суд наголошує, що вказані зміни в законодавстві стосуються виключно питання правового режиму відповідної території, яка зазнала радіоактивного забруднення та не відносяться до інших питань, врегульованих законодавчими актами, зокрема, щодо визначення статусу та пільг осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, суд звертає увагу, що жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не відбулось.

Так, з аналізу приписів вказаних нормативно-правових актів вбачається, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу повязана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

У свою чергу, зі змісту вказаних норм законодавства вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для видачі особі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема категорії 1, є одночасна сукупність таких умов: 1) встановлення цій особі інвалідності та 2) наявність довідки МСЕК про причинно- наслідковий зв'язок настання інвалідності особи із аварією на ЧАЕС.

Таким чином, посилання державних органів на те, що відсутній факт проживання будь-яких осіб з 01.01.2015 на території зони посиленого радіоекологічного контролю, взагалі не стосуються спірного права особи на отримання посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова відповідача у направленні документів до Київської обласної державної адміністрації для встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Так, відмовляючи листом від 18.12.2017 № 4469 у направленні документів позивача до Київської обласної державної адміністрації для встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач посилається на Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 № 791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає таке.

Абзацом третім пункту 10 Порядку № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу в прийнятті документів та оформленні подання для встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, відповідач діє з перевищенням своїх повноважень, оскільки в його компетенцію відповідно до чинного законодавства входить функція прийняття необхідного пакету документів та підготовка подання до Київської обласної державної адміністрації, яка, в свою чергу, має повноваження приймати рішення щодо надання особі статусу постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС або відмови у такому статусі.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відмова Управління соціального захисту населення Вишгородської РДА щодо оформлення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для видачі позивачу посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії є протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Разом із цим, суд зазначає, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Зважаючи на те, що судом встановлено протиправність відмови Управління соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації у прийнятті документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, з метою належного захисту прав позивача та недопущення будь-яких порушень його законних прав та інтересів з боку субєкта владних повноважень в майбутньому, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення реалізації законних прав позивача шляхом зобовязання вказаного субєкта владних повноважень прийняти та розглянути надані ОСОБА_1 документи, а також оформити та направити відповідне подання для розгляду уповноваженим органом для вирішення питання про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення в подальшому.

У той же час, суд зазначає, що у період розгляду справи судом, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян від 11 липня 2018 р. № 551, якою, зокрема, затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян.

Суд звертає увагу, що вищевказана постанова Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 набрала чинності з 25.07.2018.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої пункту 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. №551 (далі Порядок №551), посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, заперечень на позов та належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність відмови у прийнятті документів, оформленні та направленні подання до Київської обласної державної адміністрації про надання ОСОБА_1 статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської категорії 1 не надав.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України у рішенні суд також вирішує питання щодо судових витрат.

Оскільки позивач є інвалідом ІІ групи та відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI відноситься до категорії осіб звільнених від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях - судові витрати на його користь стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 77, 90, 205, 242 - 246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту Вишгородської районної державної адміністрації (07300, м. Вишгород, вул Набережна, 6а; ; ) від 18.12.2017 № 4469 у прийнятті документів від ОСОБА_1 (07301, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

3. Зобовязати Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації (07300, м. Вишгород, вул Набережна, 6а; ) прийняти від ОСОБА_1 (07301, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) документи та внести подання до Київської обласної державної адміністрації, для встановлення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, а також видачі відповідного посвідчення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.