Справа № 826/20209/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

24 січня 2019 року

справа №826/20209/16

адміністративне провадження №К/9901/40164/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,

суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції матеріали адміністративної справи №826/20209/16

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімерконструкція ЛТД»

за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року у складі судді Аблова Є.В.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів Вівдиченко Т.Р. Грибан І.О. Собківа Я.М.

У С Т А Н О В И В:

ПРОЦЕДУРА

У грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Полімерконструкція ЛТД» (далі - Товариство, платник податків, позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - податковий орган, відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неподання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про відшкодування Товариству податку на додану вартість в сумі 1 938 751 грн, зобов'язати відповідача здійснити заходи, направлені на відшкодування податку на додану вартість в порядку, встановленому законодавством, зокрема шляхом подання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про відшкодування Товариству податку на додану вартість в сумі 1 938 751 грн. та стягнути з Державного бюджету України на користь платника податку пеню у розмірі 43 606,01 грн.

13 квітня 2017 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року, адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо неподання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку про відшкодування Товариству податку на додану вартість в сумі 1 938 751 грн, зобов'язано податковий орган подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок про відшкодування платнику податку податку на додану вартість в сумі 1938751 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

10 серпня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга відповідача, за якою ухвалою від 11 грудня 2017 року відкрите касаційне провадження, витребувані матеріали справи з суду першої інстанції.

11 січня 2018 року справа №826/20209/16 надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України та 19 березня 2018 року передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 вересня 2016 року позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2016 року, в якій заявлено до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку 1 938 751 грн.

Відповідачем проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість Товариством за серпень 2016 року, результати якої відображені у акті № 334/26-55-12-02/25291694 від 19 жовтня 2016 року.

Актом перевірки встановлено, що при відображенні платником податків в податковій декларації за серпень 2016 року від'ємного значення між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у сумі 2534793 грн. (рядок 19 декларації) арифметичних та методологічних порушень не виявлено.

При відображенні суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 596 042 грн. (рядок 21 декларації) встановлено методологічне порушення пункту 5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, а саме: при декларуванні показників додатку 2 до податкової декларації за серпень 2016 року занижено суму від'ємного значення за березень 2016 року на суму 42 828 грн., за квітень 2016 року на 346 197 грн., за червень 2016 року на 9 421 грн. та завищено суму від'ємного значення за липень на суму 398 446,00 грн., чим порушено порядок ведення податкового обліку, що не вплинуло на розрахунки з бюджетом.

При відображенні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у сумі 1 938 751 грн. (рядок 20.2.1 декларації) арифметичних та методологічних порушень відповідачем не встановлено.

Розмір заявленого бюджетного відшкодування ПДВ по декларації позивача за серпень 2016 року відповідачем не заперечується.

ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Суд першої та апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги висновувалися з того, що за приписами статті 200 Податкового кодексу України, позивач подав контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування. Проведеною камеральною перевіркою підтверджена правильність відображення цієї суми у податковій декларації, а тому в силу пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України, відповідач був зобов'язаний протягом п'яти робочих днів після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Ця сума вважається узгодженою.

В свою чергу, на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України у відповідності до пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України мав видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Відповідачем вказаний обов'язок виконаний не був, у зв'язку з чим суди визнали відповідну бездіяльність протиправною та зобов'язали вчинити дії, що передбачені законом, який був чинний на час існування спірних правовідносин.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

У касаційній скарзі податковий орган, посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач навів, що незважаючи на проведення камеральної перевірки декларації позивача з податку на додану вартість за серпень 2016 року та складання акта від 19 жовтня 2016 року №334/26-55-26/25291694, достовірність та повноту відображення показників у вказаній декларації можливо буде встановити лише після позапланової виїзної документальної перевірки. Акт камеральної перевірки за твердженням відповідача не дає права на бюджетне відшкодування.

Крім того відповідачем зазначено, що на момент розгляду апеляційної скарги на постанову суду у даній справі змінилася редакція пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, яка регулює порядок надання бюджетного відшкодування. Згідно з нею платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування. Відповідач вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції прийняті з порушенням норм матеріального права, а тому підлягають скасуванню.

Позивач надав заперечення (відзив) на касаційну скаргу відповідача, у яких з посиланням на пункт 37 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України стверджує, що контролюючі органи не здійснюють документальні позапланові виїзні перевірки щодо достовірності сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, заявлених платниками у звітних періодах, що настають після 1 липня 2015 року, крім випадків, визначених пунктом 200.11 статті 200 цього Кодексу. Позивач не підпадає під дію цієї норми, оскільки не формував від'ємного значення податку за рахунок операцій за періоди до 01 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками та/або з придбання товарів/послуг у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу, за період до 01 січня 2016 року. У зв'язку з цим позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Щодо застосування норм процесуального права

Відповідно до частин статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, що була чинною на час ухвалення рішень судами першої та апеляційної інстанцій, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ

а) Нормативне регулювання (у редакції, що діяла до 01 січня 2017 року, тобто на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) та строки проведення розрахунків до 01 січня 2017 року були врегульовані положеннями статті 200 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктами 200.10 - 200.13 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наслідками проведення перевірки, на підставі пунктів 200.12 статті 200 Податкового кодексу України податковий орган зобов'язаний, серед іншого, подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У редакції, що діє з 01 січня 2017 року

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII (набрав чинності з 01 січня 2017 року) змінено порядок здійснення бюджетного відшкодування, який не передбачає надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року №1797-VIII) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Підпунктами 200.7.1, 200.7.1 пункту 200.7 зазначеної статті встановлено, що формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 52 підрозділу 2 Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (з урахуванням доповнень, внесених Законом N 1797) визначено, що до 10 січня 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, зобов'язаний на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 цього Кодексу, в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року, сформувати єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження.

Відповідно до пункту 56 підрозділу 2 Розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (з урахуванням доповнень, внесених Законом N 1797) до 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

б) Тлумачення норм матеріального права

Системний аналіз наведених вище норм матеріального права, що діяли на час виникнення спірних правовідносин, дозволяє прийти до висновку, що право платника на бюджетне відшкодування реалізується ним шляхом подання податкової декларації за відповідний період та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яку відображено у податковій декларації.

Контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, або прийняти на підставі пунктів 200.14, 200.15 статті 200 Податкового кодексу України податкове повідомлення.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням цього суди правильно застосували наведені положення Податкового кодексу України при правовій оцінці бездіяльності відповідача.

З 01 січня 2017 року законодавцем змінено порядок бюджетного відшкодування та запроваджено ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

При цьому на податковий орган покладено обов'язок до 10 січня 2017 року сформувати єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження, до якого включаються усі заяви, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 цього Кодексу, в редакції, що діяла до 1 січня 2017 року.

До 01 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, зобов'язаний сформувати у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Таким чином обов'язки відповідача щодо спірних сум бюджетного відшкодування змінилися вже під час розгляду справи, що не впливає на висновки судів першої та апеляційної інстанції про бездіяльність відповідача, що мала місце у 2016 році.

в) Оцінка доводів касаційної скарги

I. Щодо недостатності підстав для надання висновку у зв'язку з відсутністю витребуваних документів та не проведенням позапланової виїзної документальної перевірки позивача.

Як вже зазначалося, пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України визначений обов'язок податкового органу у п'ятиденний строк після закінчення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Положеннями статті 200 Податкового кодексу України не передбачено надання висновку після проведення камеральної та одночасно документальної перевірки. У визначених Законом випадках проводиться камеральна або документальна перевірка.

Зважаючи на те, що за результатами проведеної камеральної перевірки відповідачем складений акт від 19 жовтня 2016 року №334/26-55-26/25291694, яким підтверджена правильність відображення спірної суми податку у податковому обліку позивача, суд не приймає до уваги наведені вище доводи касаційної скарги.

ІІ. Що стосується доводів відповідача про зміни механізму відшкодування податку на додану вартість слід зазначити, що позовні вимоги були заявлені під час дії редакції Податкового кодексу України, яка передбачала обов'язок відповідача з надання висновку органу Державного казначейства України із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

З урахуванням статті 58 Конституції України подальші зміни законодавства не можуть впливати на оцінку судами невиконання відповідачем обов'язку щодо спірних сум бюджетного відшкодування.

Згодом ці обов'язки можуть зазнавати іншого правового регулювання, яке не може бути охоплене рішеннями суду, що вже відбулися. Це покладає на застосовані судом засоби захисту порушеного права позивача на отримання бюджетного відшкодування ПДВ особливі вимоги щодо ефективності, зокрема універсальності засобів поновлення таких прав.

Однак, наведене не може бути підставою для відмови у наданні судового захисту порушеного права позивача, скасування прийнятих раніше судових рішень та відмови у задоволенні позовних вимог.

г) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги.

Суд визнає, що судами попередніх інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у справі №826/20209/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Р.Ф. Ханова

Судді І.А. Гончарова

І.Я. Олендер