Справа № 0940/1345/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3688/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Сапіги В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Чежегов Є.М.;

від відповідача - Бондар О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2018р. в адміністративній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» до Головного управління ДФС в Івано-Франківській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо визначення грошових зобов'язань з податку на прибуток, податку на доходи фізичних осіб, військового збору і рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (суддя суду І інстанції: Скільський І.І.; час та місце ухвалення (проголошення) рішення суду І інстанції: 10 год. 22 хв. 19.10.2018р. м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 29.10.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

27.07.2018р. позивач Приватне акціонерного товариства /ПрАТ/ «Івано-Франківський арматурний завод» звернувся до суду із позовом, в якому, із урахуванням кінцево сформульованих позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати винесені відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДФС в Івано-Франківській обл. наступні рішення, які складені на підставі Акта перевірки № 568/09-19-14-01/00218271 від 09.07.2018р.:

податкове повідомлення-рішення № від 20.07.2018р. (форма «Р») про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 967220 грн. за податковим зобов'язанням;

податкове повідомлення-рішення № від 20.07.2018р. (форма «Д») про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб /ПДФО/ в загальному розмірі 1721305 грн., в тому числі 735701 грн. 93 коп. за податковими зобов'язанням, 981171 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 4432 грн. 73 коп. пені;

податкове повідомлення-рішення № від 20.07.2018р. (форма «Д») про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору в загальному розмірі 119384 грн. 44 коп., в тому числі 61443 грн. 76 коп. за податковими зобов'язанням, 57757 грн. 26 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями та 183 грн. 42 коп. пені;

рішення № від 20.07.2018р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосовано штраф в розмірі 253446 грн. 66 коп. за період з 21.01.2016р. по 16.04.2018р. та нараховано пеню в сумі 34720 грн. 31 коп., а всього на загальну суму 288166 грн. 97 коп.;

стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 46441 грн. 16 коп. сплаченого судового збору (Т.1, а.с.5-11, 136-139).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2018р. заявлений позов задоволено; визнані протиправними та скасовані винесені відповідачем ГУ ДФС в Івано-Франківській обл. податкові повідомлення-рішення № від 20.07.2018р., № від 20.07.2018р., № від 20.07.2018р., рішення № від 20.07.2018р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС в Івано-Франківській обл. на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 46441 грн. 16 коп. сплаченого судового збору (Т.1, а.с.227-242).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДФС в Івано-Франківській обл., який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (Т.2, а.с.2-13).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що проведеною перевіркою виявлено виплати нерезиденту доходів з джерелом його походження з України за імпорт послуг, а саме позивачем здійснено виплату на користь нерезидента ОАО «Атоменергомаш» (Росія) шляхом проведення 07.12.2015р. заліку утриманих сум по первісному і зустрічних позовах на суму 18451170 руб. 95 коп. відповідно до судового рішення. При цьому, з вказаної операції в порушення вимог пп.141.4.1 абз. «й», пп.141.4.2 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу /ПК/ України при виплаті доходу нерезиденту не сплачено податок з доходів нерезидента з джерелом їх походження з України в сумі 967219 грн. 50 коп. При цьому сплата вказаного податку (податку на репатріацію) покладено законом на осіб, що виплачують вказані доходи, також останні в аспекті наведеного є податковими агентами. Наведені виплати були сплатою неустойки (штрафу та пені), а тому останні є іншими доходами в розумінні ст.141 ПК України. Водночас, вказані виплати є разовими виплатами, які носять випадковий характер, через що останні не підпадають під дію Угоди про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків від 08.02.1995р.

В частині збільшення суми грошових зобов'язань з ПДФО і військового збору вказує, що нарахування по цим податкам не обліковується в інтегрованій картці платника податків, тому що проводиться останнім самостійно. Із змісту представленого розрахунку убачається також правомірність застосування штрафних санкцій та пені відповідно до ст.127 ПК України по виявленим порушенням.

Оскільки в інтегрованій картці платника податків за обревізований період мав місце податковий борг, тому апелянтом правомірно прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позивачем ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, ухвалив законне і справедливе судове рішення, яким заявлений позов задовольнив (Т.2, а.с.25-27).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, упродовж 21.05.2018р.-18.06.2018р. із продовженням з 19.06.2018р. на 10 робочих днів, відповідачем ГУ ДФС в Івано-Франківській обл. на підставі направлень №№848, 849, 850, 851, виданих 18.05.2018р., відповідно до плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, на підставі наказу № 653 від 10.05.2018р., проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.03.2018р., за результатами якої складено Акт перевірки № 568/09-19-14-01/00218271 від 09.07.2018р. (Т.1, а.с.18-46).

Проведеною перевіркою встановлено сукупність порушень податкового законодавства, в тому числі:

вимог пп.141.4.1 абз. й), пп.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України при виплаті доходу нерезиденту ОАО «Атоменергомаш» (Росія) із джерелом походження з України по контракту № 212/21/2013 від 22.08.2013р., а саме: не сплачено 07.12.2015р. до бюджету податок з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України за 2015 рік в сумі 967219 грн. 50 коп.;

вимог п.57.1 ст.57, п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 ПК України в результаті чого: сума податкового боргу з ПДФО за даними перевірки складає 735701 грн. 93 коп.; за несвоєчасну сплату ПДФО нараховано пеню в сумі 4432 грн. 73 коп.;

вимог п.176.2 ст.176 ПК України, а саме: подання з недостовірними відомостями податкових розрахунків форми № 1ДФ за період з І кварталу 2016 року по І квартал 2018 року;

вимог пп.1.2, 1.6 п.16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, в результаті чого: сума податкового боргу з військового збору за даними перевірки складає 61443 грн. 76 коп.; за несвоєчасну сплату військового збору нараховано пеню в сумі 183 грн. 42 коп.;

вимог п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які полягали в недотримання термінів сплати в бюджет сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Не погоджуючись із наведеними порушеннями, позивач скерував на адресу відповідача заперечення на Акт перевірки (№ 09/09-6836 від 12.07.2018р. (Т.1, а.с.47-50).

На підставі наведеного Акта перевірки відповідачем по перерахованим порушенням прийняті наступні рішення:

податкове повідомлення-рішення № від 20.07.2018р. (форма «Р») про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 967220 грн. за податковим зобов'язанням (Т.1, а.с.13-14);

податкове повідомлення-рішення № від 20.07.2018р. (форма «Д») про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДФО в загальному розмірі 1721305 грн., в тому числі 735701 грн. 93 коп. за податковими зобов'язанням, 981171 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 4432 грн. 73 коп. пені (Т.1, а.с.15);

податкове повідомлення-рішення № від 20.07.2018р. (форма «Д») про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору в загальному розмірі 119384 грн. 44 коп., в тому числі 61443 грн. 76 коп. за податковими зобов'язанням, 57757 грн. 26 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями та 183 грн. 42 коп. пені (Т.1, а.с.16);

рішення № від 20.07.2018р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким застосовано штраф в розмірі 253446 грн. 66 коп. за період з 21.01.2016р. по 16.04.2018р. та нараховано пеню в сумі 34720 грн. 31 коп., а всього на загальну суму 288166 грн. 97 коп. (Т.1, а.с.17).

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску не ґрунтуються на вимогах закону і не відповідають фактичним обставинам справи, що доведено позивачем належними доказами.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

В частині податкового повідомлення-рішення № від 20.07.2018р. (форма «Р») про збільшення суми грошових зобов'язань з податку на прибуток іноземних юридичних осіб.

Як слідує з висновків проведеної перевірки, позивачем ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» виплачено доходи нерезиденту ОAO «Атоменергомаш» (Росія, м.Москва) шляхом проведення 07.12.2015р. заліку утриманих сум по первісному і зустрічному позовах на суму 18451170 руб. 95 коп. (6448130 грн. 71 коп.) згідно постанови Дев'ятого арбітражного апеляційного суду м.Москви від 17.12.2015р. в справі № 09АП-51988/2015-ГК (Т.1, а.с.180-184, 185-188).

Відповідно до матеріалів попередньої перевірки (Акт перевірки № 4021/09-15-22-101/00218271 від 21.10.2015р.) та даних бухгалтерського обліку ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» станом на 01.09.2015р. на балансовому рахунку 362 «Розрахунки іноземними покупцями» обліковувалася прострочена дебіторська заборгованість в сумі 19477995 руб. по розрахунках з нерезидентом ОАО «Атоменергомаш» (119017, Росія м.Москва, вул.Большая ординка, д.24) по контракту № 212/21/2013 від 22.08.2013р., яка виникла внаслідок експорту товару (засувки, затвори), згідно наступних митних декларацій /МД/:

МД 206050000/2014/4712 від 15.07.2014р. на суму 26028080 руб., граничний термін надходження коштів 13.10.2014р. (сума простроченої дебіторської заборгованості - 13042750 руб.);

МД 206050000/2014/5686 від 19.08.2014р. на суму 6435245 руб., граничний термін надходження коштів 17.11.2014р.

Вищевказаний контракт № 212/21/2013 від 22.08.2013р. укладений між ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» та ОАО «Атоменергомаш»; загальна сума контракту становить 124430565 руб.; предметом поставок є трубопровідна арматура (обладнання згідно специфікацій для будівництва Нововоронежскої АЕС-2); умови поставки - DAP (будівельна площадка НВАЕС-2) згідно правил Інкотермс 2010 (Т.1, а.с.172-179).

Пунктом 9.7 контракту визначена договірна підсудність спорів, що можуть виникнути між договірними сторонами, при цьому такі підлягають розгляду в Арбітражному суді м.Москви.

З метою стягнення дебіторської заборгованості за експортовані товари позивач ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» звернувся до Арбітражного суду м.Москви із позовною заявою (№ 20/11-1652 від 15.10.2014р.) про стягнення з ОАО «Атоменергомаш» 19477995 руб. суми боргу за поставлене обладнання по наведеному контракту, 2434501 руб. 01 коп. неустойки; 132562 руб. 48 коп. державного мита; всього 21912496 руб. 01 коп.

У зв'язку з відсутністю оплати ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» 08.08.2015р. подано до Арбітражного суду м.Москви заяву про збільшення розміру позовних вимог до ОАО «Атоменергомаш», відповідно до якої просив стягнути з контрагента заборгованість по контракту в загальному розмірі 28252257 руб. 10 коп. (19477995 руб. боргу за відвантажене обладнання, 8774262 руб. 10 коп. неустойки).

В свою чергу, ОАО «Атоменергомаш» подало до Арбітражного суду м.Москви зустрічну позовну заяву (№ 33/1/2015-2ЮК від 28.01.2015р.) про утримання з ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» неустойки, штрафних санкцій за порушення виконання термінів по контракту № 212/21/2013 від 22.08.2013р., а саме: 27940438 руб. 55 коп. неустойки за порушення термінів поставки обладнання по контракту; 9196724 руб. штрафу за порушення термінів повернення кінцевого платежу по контракту 4598362 руб., а також просив зобов'язати провести повернення відстроченого платежу і стягнути витрати на оплату державного мита в сумі 2935170 руб. 49 коп.

Постановою Арбітражного суду м.Москви від 25.09.2015р. в справі № А40-178580/14 вирішено утримати з ОАО «Атоменергомаш» на користь ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» 19477995 руб. боргу, 3722705 руб. 49 коп. неустойки, 102842 руб. 10 коп. держмита; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; утримати з ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» на користь ОАО «Атоменергомаш» 15973922 руб. 95 коп. неустойки, 2299181 руб. штрафу, 178067 руб. державного мита; в решті зустрічних позовних вимог відмовлено; провести залік утриманих сум по первісному і зустрічному позовах, по результатам якого утримати з ОАО «Атоменергомаш» на користь ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» 4852371 руб. 69 коп. (Т.1, а.с.180-184).

Вказане судове рішення в апеляційному порядку оскаржило ОАО «Атоменергомаш».

Згідно постанови Дев'ятого арбітражного апеляційного суду м.Москви від 07.12.2015р. в справі № 09АП-51988/2015-ГК рішення Арбітражного суду м.Москви від 25.09.2015р. в справі № А40-178580/14 в оскаржуваній частині залишено без змін, апеляційну скаргу ОАО «Атоменергомаш» без задоволення (Т.1, а.с.185-188).

На підставі вказаного судового рішення ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» проведено 07.12.2015р. залік зустрічних утриманих сум по первісному і зустрічному позовах на суму 18451170 руб. 95 коп. (6448130 грн. 71 коп.).

14.03.2016р. на банківський рахунок позивача поступили кошти в сумі 4852371 руб. 69 коп. із призначенням платежу «погашення боргу по контракту № 212/21/2013 від 22.08.2013р. згідно рішення арбітражного апеляційного суду м.Москви від 07.12.2015р. по справі № А40-178580/14».

Станом на 30.04.2016р. по балансовому рахунку 362 «Розрахунки з іноземними покупцями» заборгованість по розрахунках з нерезидентом ОАО «Атоменергомаш» (Росія) по контракту № 212/21/2013 від 22.08.2013р. є відсутньою.

До суми проведеного заліку по наведених судових рішеннях (18451170 руб. 95 коп., що в гривневому еквіваленті - 6448130 грн. 71 коп.) входять:

15973922 руб. 95 коп. неустойки, нарахованої згідно умов п.п.9.1, 9.2 контракту;

2299181 руб. штрафу, обчисленого відповідно до п.9.9 контракту;

178067 руб. державного мита.

В бухгалтерському обліку наведений залік відображений Дт 632 pax «Розрахунки з іноземними постачальниками» Кт 362 pax «Розрахунки з іноземними покупцями».

На підставі описаних обставин відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пп.141.4.1 абз. й), пп.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України, оскільки при виплаті доходу нерезиденту ОАО «Атоменергомаш» (Росія) із джерелом походження з України по контракту № 212/21/2013 від 22.08.2013р. не сплачено 07.12.2015р. до бюджету податок з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України за 2015 рік в сумі 967219 грн. 50 коп. (6448130 грн. 71 коп. х 15 відсотків/100).

Визначаючи вказані грошові зобов'язання, відповідач виходив з того, що виплата резидентом нерезиденту штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору в розумінні пп.141.4.1 абз. й) ПК України вважаються доходами, отриманими нерезидентом з джерелом їх походження з України, і підлягають оподаткуванню за ставкою 15 відсотків їх суми за їх рахунок. Звільнення від обкладання виплат нерезиденту штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору не передбачене міжнародними договорами про уникнення подвійного оподаткування.

Враховуючи, що підставою для застосування неустойки (штрафу і пені) є невиконання або неналежне виконання зобов'язань боржника, пов'язаних із здійсненням ним господарських відносин, тому неустойка (штраф і пеня) розглядається як інші доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, та підлягають оподаткуванню в порядку і за ставками, визначеними ст.141 ПК України.

Між тим, наведені висновки відповідача колегія суддів вважає невірними, оскільки відповідно до пп.141.4.1 п.141.4 ст.141 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є: а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом; б) дивіденди, які сплачуються резидентом; в) роялті; г) фрахт та доходи від інжинірингу; ґ) лізингова/орендна плата, що вноситься резидентами або постійними представництвами на користь нерезидента - лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди; д) доходи від продажу нерухомого майна, розташованого на території України, яке належить нерезиденту, у тому числі майна постійного представництва нерезидента; е) прибуток від здійснення операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів, деривативів або інших корпоративних прав, визначений відповідно до цього розділу; є) доходи, отримані від провадження спільної діяльності на території України, доходи від здійснення довгострокових контрактів на території України; ж) винагорода за провадження нерезидентами або уповноваженими ними особами культурної, освітньої, релігійної, спортивної, розважальної діяльності на території України; з) брокерська, комісійна або агентська винагорода, отримана від резидентів або постійних представництв інших нерезидентів стосовно брокерських, комісійних або агентських послуг, наданих нерезидентом або його постійним представництвом на території України на користь резидентів; и) внески та премії на страхування або перестрахування ризиків в Україні (у тому числі страхування ризиків життя) або страхування резидентів від ризиків за межами України; і) доходи, одержані від діяльності у сфері розваг (крім діяльності з проведення лотереї); ї) доходи у вигляді благодійних внесків та пожертвувань на користь нерезидентів; й) інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, крім доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, переданих, виконаних, наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Звідси, наведеною нормою встановлено перелік видів доходів, які визнаються доходами нерезидента з джерелом походження з України, який є вичерпним.

За змістом пп.141.4.2. п.141.4 ст.141 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Відповідно до ст.ст.546, 549 Цивільного кодексу України пеня є самостійним способом захисту цивільних прав і одним із видів забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту ст.20 Угоди про уникнення подвійного оподаткування між Урядом України та Урядом Російської Федерації про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна попередження ухилень від сплати податків, ратифікованої Законом України № 369/95-ВР від 06.10.1995р., дата набрання чинності для України 03.08.1999р., під «іншими доходами» слід розуміти види доходів, які виникають з джерел у Договірній Державі і про які не йдеться у попередніх статтях цієї Угоди, можуть оподатковуватись у цій Державі.

Згідно листа ДПА України № 462/7/12-0117 від 15.01.2007р. «Щодо тлумачення статті 20 українсько-російської Угоди про уникнення подвійного оподаткування» з метою розробки єдиних підходів щодо тлумачення положень статті 20 «Інші доходи» Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків від 08.02.1995р. компетентні органи, представлені Міністерством фінансів України та Міністерством фінансів Російської Федерації, провели відповідні консультації, за підсумками яких підписано Протокол (Т.1, а.с.121).

Відповідно до положень Протоколу стаття 20 Угоди передбачає загальне правило оподаткування доходів, неохоплених попередніми статтями, і розповсюджується на разові доходи випадкового характеру, які неможливо або дуже важко віднести до якогось з видів доходів, що розглядаються в інших статтях Угоди.

Компетентні органи дійшли згоди, що під іншими доходами розуміються доходи, одержані особами у вигляді виграшів і призів, благодійної допомоги, подарунків, аліментів, виплат за соціальним страхуванням, внаслідок одержання у спадщину коштів, майна, майнових та немайнових прав, а також доходи від нетрадиційних фінансових інструментів (деривативів).

Згідно висновків листа ГУ ДФС у м.Києві № 18414/10/26-15-14-06-04-29 від 17.08.2016р. пеня та/або штрафні санкції не вказані в переліку доходів, які підлягають оподаткуванню за правилами п.141.4 ст.141 ПК України. Нарахування/оплата пені на користь нерезидента за невиконання грошового зобов'язання українським суб'єктом господарювання по контракту з поставки товарів (робіт, послуг) не можна вважати отриманням інших доходів від діяльності нерезидента на території України, оскільки нерезидент не вчиняє будь-яких дій чи операцій, що призводять до нарахування пені та штрафних санкцій. Відповідно нараховані пені, штрафи та неустойки не можуть бути віднесені до доходів від діяльності на території України з метою оподаткування податком на репатріацію доходів нерезидента.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що сплачена позивачем неустойка (штраф і пеня) шляхом проведення заліку згідно судового рішення не підпадає під поняття доходів, отриманих нерезидентом із джерелом їх походження з України від провадження господарської діяльності, оскільки по своїй суті вони фактично являються одним із способів захисту та компенсації майнових прав учасників договірних правовідносин у вигляді господарських санкцій, а не окремими об'єктами доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Під час судового розгляду позивачем представлено довідку № 0711/10893 від 18.03.2015р. щодо підтвердження постійного місця перебування в Російській Федерації контрагента ОАО «Атоменергомаш» (Росія) (Т.1, а.с.51).

Вказана довідка також була долучена позивачем до заперечень на Акт перевірки № 568/09-19-14-01/00218271 від 09.07.2018р., однак не була врахована відповідачем під час винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, відповідно до п.103.4 ст.103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

08.02.1995р. між Урядом України і Урядом Російської Федерації підписано Угоду про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків (ратифіковано Законом України № 369/95-ВР від 06.10.1995р.).

Згідно абз.1 ст.7 цієї Угоди прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується лише в цій Договірній державі, якщо тільки це підприємство не здійснює підприємницьку діяльність у другій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво.

З наведеного слідує, що прибуток від підприємницької діяльності резидентів Росії, який виник в Україні, оподатковується лише в Росії, оскільки підприємницька діяльність провадилась без використання постійного представництва.

Відтак, приписи п.103.4 ст.103 ПК України не поширюються на правовідносини між підприємствами Росії та України в зв'язку з тим, що Угодою між Урядом України та Урядом Російської Федерацій про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження ухилень від сплати податків подання будь-яких довідок чи іншої інформації стосовно отримання права для уникнення подвійного оподаткування не передбачено.

Також відсутність відмітки про легалізацію довідки у консульстві України не ставить під сумнів достовірність відображених у ній даних, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 28.02.2018р. в справі № 2а-3775/10/0970.

Україна і Російська Федерація є учасницями чинної Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993р.

Отже, довідки, що підтверджують статус податкового резидента Російської Федерації, видані компетентним органом на паперових носіях (з підписом та печаткою), не потребують будь-якого додаткового засвідчення (консульської легалізації або завірення апостилем) (Т.1, а.с.191-192).

При цьому покликання апелянта на індивідуальну податкову консультацію ДФС України № 1719/6/99-99-15-02-02-15 від 19.04.2018р. є помилковим, оскільки відповідно до п.52.2 ст.52 ПК України індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірних та послідовних висновків про відсутність порушення ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» вимог пп.141.4.1 абз. й), пп.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України при здійсненні заліку згідно судового рішення на користь нерезидента ОАО «Атоменергомаш» (Росія) по контракту № 212/21/2013 від 22.08.2013р., через що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській обл. № від 20.07.2018р. не відповідає вимогам закону.

Стосовно податкових повідомлень-рішень № від 20.07.2018р. про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДФО та № від 20.07.2018р. (форма «Д») про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору.

Проведеною перевіркою встановлено, що кредитовий залишок з ПДФО за даними бухгалтерського обліку ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» станом на 01.01.2015р. складав 0,00 грн.

В період з січня 2015 року по березень 2018 року позивачем нараховано ПДФО в сумі 10247349 грн. 50 коп., перераховано до бюджету лише 9079979 грн. 34 коп.

Також кредитовий залишок з ПДФО станом на 31.03.2018р. складає 1167370 грн. 16 коп., в т.ч. 735701 грн. 93 коп. - сума податкового боргу, який виник час за січень 2018 року (282713 грн. 68 коп.) та лютий 2018 року (452988 грн. 25 коп.).

Перевіркою встановлено, що в порушення п.168.1 ст.168, п.176.2 ст.176 ПК України позивач несвоєчасно та не в повному обсязі перераховувався до бюджету наведені суми ПДФО.

За змістом Акта перевірки в період з 01.01.2015р. по 31.03.2018р. позивачем нараховано військового збору в сумі 890427 грн. 47 коп. та перераховано до бюджету 792984 грн. 90 коп.

Кредитовий залишок з військового збору станом на 31.03.2018р. склав 97442 грн. 57 коп., в т.ч. 61443 грн. 76 коп. - сума податкового боргу, який виник частково за січень 2018 року (23668 грн. 20 коп.) та лютий 2018 року (37775 грн. 56 коп.).

Перевіркою встановлено, що позивачем несвоєчасно та не у повному обсязі перераховувався до бюджету військовий збір.

За вказані порушення відповідачем на підставі ст.127 ПК України застосовані до позивача відповідні санкції.

Під час судового розгляду встановлено і не заперечується учасниками справи, що суми ПДФО і військового збору перераховувався позивачем в день виплати заробітної плати, а тому має місце несвоєчасне перерахування сум податку і збору, відповідальність за яке передбачена ст.126 ПК України. При цьому, порушень вимог ПК України, за які застосовуються санкції відповідно до ст.127 ПК України, позивачем не вчинялися.

Разом з тим, під час розгляду справи позивачем представлені докази сплати заборгованості ПДФО в розмірі 735701 грн. 93 коп. за січень-лютий 2018 року та заборгованості з військового збору в розмірі 97442 грн. 57 коп. за січень-лютий 2018 року.

Зокрема, сплата цього боргу стверджується оборотними відомостями по рахункам 64100, 64106 за період 31.03.2018р.-20.07.2018р., платіжними дорученнями (Т.1, а.с.52-79).

Отже, на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень (20.07.2018р.) вказані суми заборгованості були сплачені позивачем.

Відповідно до вимог ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин):

пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 - податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу;

п.164.1 ст.164 - базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

п.п.54.1, 54.2 ст.54 - крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/а бо пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. Грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

п.57.1 ст.57 - платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 - податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 - якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Законом України № 1621-VII від 31.07.2014р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів» запроваджено, починаючи з 03.08.2014р., військовий збір.

Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Окрім цього, згідно пп.126.1 ст.126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Водночас, пунктом 127.1 ст.127 ПК України передбачено, що ненарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом до/або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1096 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення ст.126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст.126 ПК України.

Положення ст.127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 ПК а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 10.11.2015р. по справі № 21-2919а15, та позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 27.03.2018р. у справі № П/811/618/17.

Враховуючи наведене, відповідач безпідставно застосував до ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» штрафні санкції відповідно до ст.127 ПК України, якою передбачено накладення штрафу за ненарахування, неутримання та несплату (неперерахування) податків, оскільки при розгляді справи встановлено, що такий обов'язок позивачем було виконано в повному обсязі, під час виплати заробітної плати податок було утримано та перераховано до бюджету.

За таких обставин прийняті податкові повідомлення-рішення №№ та від 20.07.2018р. є незаконними.

Щодо рішення № від 20.07.2018р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Перевіркою своєчасності сплати в бюджет сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено, що сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» за червень та липень 2017 року проведено несвоєчасно, чим порушено п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (Т.1, а.с.41).

Разом з тим, згідно розрахунку суми боргу останній стосується платежів по єдиному внеску за період січень 2016 року - квітень 2018 року, при цьому згідно ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

При цьому, відповідачем не вказано, за які саме періоди виникла заборгованість у позивача по сплаті єдиного внеску.

Натомість, за даними ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» внески, які вносилися підприємством в січні 2016 року, стосувалися сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за грудень 2015 року.

Згідно бухгалтерських даних ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» по сплаті в бюджет сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вбачається, що сума податкового боргу, на якій наголошує відповідач, в розмірі 813 грн. 95 коп. не існувала, оскільки до 20.01.2016р. позивач повинен був сплати за грудень 2015 року - 410489 грн. 06 коп., а фактично сплатив 410704 грн. 25 коп., тобто фактично здійснив переплату на 215 грн. 19 коп. Таким чином, станом на 20.01.2016р. заборгованості по сплаті сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування не було.

Крім того, ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» до 22.02.2016р. повинен був сплатити за січень 2016 року суму в розмірі 221227 грн. 42 коп., фактично було сплачено 220785,00 грн., різниця склала 442 грн. 42 коп.

26.02.2018р. позивачем сплачено різницю 442 грн. 42 коп., проте в розрахунку, який надано відповідачем, вказано борг 533 грн. 60 коп., який є необґрунтовано завищеним на 91 грн. 18 коп.

Згідно довідки щодо розбіжностей між даними ДФС та ПрАТ «Івано-Франківський арматурний завод» по сплаті єдиного внеску за період з 01.01.2015р. по 31.03.2018р. розбіжність між сумами боргу складає 328 грн. 24 коп. (Т.1, а.с.127).

Податковим органом під час судового розгляду не спростовано наведених тверджень позивача, не надано ґрунтовних письмових чи усних пояснень щодо правомірності прийнятого рішення.

При цьому, представлені відповідачем дані інтегрованих карток платника податків не можуть бути прийняті до уваги, оскільки містять розбіжності щодо даних Акта перевірки № 568/09-19-14-01/00218271 від 09.07.2018р. (Т.1, а.с.207-222) стосовно періоду виникнення боргу (Т.1, а.с.41).

Виходячи з наведеного, рішення № від 20.07.2018р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийнято відповідачем безпідставно.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам податкового законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого судового рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

При цьому, обґрунтування апеляційної скарги податкового органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою, наданою судом першої інстанції, повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

При цьому висновок суду про неправомірність рішень податкового органу зроблено з дотриманням вимог КАС України, оскільки він, вживши заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, всебічно, повно та об'єктивно оцінив наявні у справі докази і постановив законне й обґрунтоване рішення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДФС в Івано-Франківській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2018р. в адміністративній справі № 0940/1345/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДФС в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
В. П. Сапіга
Дата складення повного судового рішення: 25.01.2019р.