Справа № 826/7798/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

14 січня 2019 року 10:38 № 826/7798/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі представника позивача Бобрович А.І., представника відповідача Подерян В.М., представника третьої особи Кушніренко Т.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
третя особаОб`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 14 січня 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз`яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа: Об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин (далі третя особа), в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у здійсненні розрахунку та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення згідно п. 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати Міністерство оборони України на підставі п. 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і статей 1, 9 Житлового кодексу УРСР та з урахування положень Постанови Кабінету Міністрів України № 728 від 02.09.2015 здійснити виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушив норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постанови Кабінету Міністрів України № 728 від 02.09.2015 "Деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян", чим також порушив права та законні інтереси позивача.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що Міністерство оборони України вживає всіх можливих дій щодо забезпечення відповідних осіб жилими приміщеннями, а також виплати компенсації, тому бездіяльність відповідача відсутня, крім того позивачу не відмовлено у виплаті компенсації, тому Міністерство оборони України не порушувало прав, свободі та законних інтересів позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду у підготовчому провадженні.

В судовому засіданні 14 січня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні 14.01.2019 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 13 липня 2007 року № 679 позивач призначений для проходження служби у гарнізоні міста Києва на посаду старшого офіцера інформаційно-аналітичного відділу управління розвідки Об`єднаного оперативного командування Збройних Сил України, ВОС- 0903002. Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 19 грудня 2008 року №0117Р/ДСК позивача призначено до військової частини НОМЕР_1 , звідки й звільнено у запас за пунктом б (за станом здоров`я) відповідно до наказу Міністра оборони України від 15.11.2010 №0137Р.

З 03 березня 1995 року позивач разом із членами сім`ї був зарахований на квартирний облік на загальних підставах, а з 21.02.1997 як учасник бойових дій на першочергових.

Той же час, до переведення до м. Києва, позивач проходив службу у м. Львові, та перебував на квартирному обліку КЕВ м. Львова з 25.06.1992 складом сім`ї три особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 21.02.1997, відповідно до довідки квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова № 73 від 20.08.2007.

Згідно з рішенням Солом`янського районного суду Києва від 04 вересня 2015 року у справі № 760/9723/15-ц, Київське КЕУ житлова комісія гарнізону м. Києва були зобов`язані включити мене зі складом сім`ї із п`яти осіб до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 25 червня 1992 року.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 728 та наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 (із змінами та доповненнями), військовослужбовці (особи, звільнені з військової служби, та члени їх сімей) за бажанням можуть звернутися особисто з рапортом (заявою) на отримання грошової компенсації за належне їм жиле приміщення до житлової комісії за місцем перебування на квартирному обліку. Позивачем подано заяву до Об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих військових частин від 10.02.2017 з усіма додатками, передбаченими Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 728 та наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737, з проханням задокументувати згоду позивача на отримання грошової компенсації та розглянути питання щодо надання позивачеві грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення складом сім`ї 5 осіб, а також при прийнятті рішення врахувати вимоги Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відносно інвалідів війни, а саме, статті 13 (пільги інвалідам війни, абзац перший пункту 18) і статті 15 (пільги особам, на яких поширюється чинність цього Закону, абзац перший пункту 15), якими передбачено забезпечення жилою площею протягом двох років з дня взяття на облік; Рішення оформити протоколом засідання Об`єднаної житлової військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих військових частин, витяг з якого направити позивачу у встановлений законом термін. Проте, як зазначає позивач, відповіді у встановлений законом термін він не отримав.

Після цього позивачем подано заяви до Київського КЕУ від 04.03.2017 і до житлової комісії гарнізону м. Києва від 04.03.2017, якими він проінформував про подану заяву до Об`єднаної житлової комісії 10.02.2017, а також продублював прохальну частину попередньої заяви.

Листом Київського КЕУ №303/25-1366 від 16.03.2017 позивача повідомлено про розгляд його заяви від 04.03.2017, а також зазначено, що при надходженні достатньої суми коштів на зазначену програму заяву позивача буде враховано.

Листом Житлової комісії гарнізону м. Києва №ГЖК/29 від 30.03.2017 позивачу направлено витяг з протоколу №20 засідання житлової комісії гарнізону м. Києва від 09.03.2017, крім іншого, запропоновано житловій комісії військової частини НОМЕР_1 розглянути питання надання грошової компенсації за належне ОСОБА_1 для отримання жиле приміщення при надходженні ко коштів до гарнізону м. Києва.

Проте станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем не вживаються заходи щодо розрахунку та виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення згідно п. 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах встановлюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Абзац четвертий пункту статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно з абзацом першим пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Як встановлено вище, позивача звільнено у запас за пунктом б (за станом здоров`я) відповідно до наказу Міністра оборони України від 15.11.2010 №0137Р.

З урахуванням наведених норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд вважає доведеним право позивача та членів його сім`ї на отримання жилого приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення.

Право позивача на забезпечення житлом або за його бажанням грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення відповідачем не заперечується, як вбачається з матеріалів справи позивач станом на 27.09.2018 перебуває на квартирному обліку в загальній черзі за номером 148 та за номером 2010 у списках осіб, які мають право на першочергове чи позачергове одержання житла.

Стаття 43 Житлового кодексу Української РСР визначає, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Згідно з п. 5 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 728, визначено, що черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.

Відповідно до п. 4.13 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 № 737, черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби, та членів сім`ї військовослужбовця) на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове одержання жилих приміщень.

Аналіз правових норм, якими регулюються спірні правовідносини, свідчить про те, що військовослужбовці та особи, на яких розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання або грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов; передумовою для виникнення обов`язку щодо реалізації права військовослужбовців та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням є наявність житлової площі за місцем проходження служби та наближення черги за списком осіб на отримання такого житла.

Отже, тільки виключно в порядку передбаченому чинним законодавством України, а саме у порядку черговості, тобто після отримання житла або грошової компенсації (при її надходженні) особами, які знаходяться у черзі перед позивачем, позивач має право на отримання житла або грошової компенсації.

Отримання житла або грошової компенсації позивачем раніше вищевказаних осіб буде порушенням їх прав та чинного законодавства України.

В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23 січня 2018 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа