Справа № 766/12509/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 766/12509/18

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Дорошинська В.Е.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Альчинського Андрія Миколайовича на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до інспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Альчинського Андрія Миколайовича про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Альчинського Андрія Миколайовича про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що 08.06.2018 р. інспектором роти №1 батальйону УПП в Миколаївській області ДПП відносно нього було винесено постанову серії ВР №230288 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо накладення адміністративного стягнення протиправними, а винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає себе невинним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та просив закрити провадження.

Представником відповідача до суду було надано відзив на позов, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, оскільки постанова про притягнення останнього складена інспектором правомірно та відповідно до норм чинного законодавства.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_3 поновлено строк на оскарження постанови ВР №230288 від 08.06.2018 р. у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Позов ОСОБА_3 до інспектора роти №1 батальйону УПП в Миколаївській області ДПП капітана поліції Альчинського А.М. задоволено частково. Скасовано постанову серії ВР №230288 від 08.06.2018 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУПАП в розмірі 425,00 грн. В решті вимог відмовлено.

На вказане рішення відповідачем подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Апелянт вказує на те, що факт скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП (рух на заборонений сигнал світлофора) є наявним та підтверджується наданими стороною відповідача доказом у вигляді відеозапису з відеореєстратора. Зазначив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху та притягнення особи до відповідальності відбувається безпосередньо на місці його вчинення - без складання відповідного протоколу.

За таких обставин апелянт вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 230288 від 08.06.2018 р. винесена відносно позивача не підлягає скасуванню, оскільки винесена правомірно за вчинення адміністративного правопорушення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.10.2018 р. є незаконним та підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

Під час патрулювання 08.06.2018 р. інспектором управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Альчинським А.М. разом із напарником лейтенантом поліції Жалєйко А.Ю. було виявлено факт порушення Правил дорожнього руху. Так, водій автомобіля «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Будівельників в м. Миколаїв на перехресті проїзних частин з проспектом Миру здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху.

Інспекторами було здійснено зупинку вказаного транспортного засобу у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Встановивши факт вчинення ОСОБА_3 вищенаведеного адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення стосовно про винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Позивачу було роз'яснено його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, положення ст. 63 Конституції України, порядок та строки оскарження постанови, а також наслідки несплати штрафу.

Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови та вручено її копію.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлений Правилами дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, тощо.

Згідно до положень п. 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.7 ПДР світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.

Положеннями п. 8.7.3 (е) визначено, що червоний сигнал світлофора, у тому числі миготливий або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно до вимог п. 8.10 ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 (стоп), якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зокрема проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані тим, що на його думку розгляд справи відповідачем на місці вчинення адміністративного правопорушення грубо порушило його права на захист, а бланк постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не містить графи про його можливість залучення захисника.

Разом з тим, позивач вважає, що дії, вчинені відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення, мають бути визнані неправомірними, а постанова ВР №230288 від 08.06.2018 р. є такою, що винесена бездоказово, основана на припущеннях і тому її слід скасувати.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції погодився із наведеними доводами позивача, та дійшов до висновку про те, що розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв'язку з чим відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції хибними, безпідставними та такими, що базуються на припущеннях та не відповідають дійсним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. До таких даних можуть належати пояснення свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем було здійснено оцінку доказів на підставі ст. 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В якості доказу стороною відповідача до відзиву на позов було долучено диск з відеозаписом, на якому був зафіксований факт правопорушення.

Колегією суддів було переглянуто вказаний відеозапис « » з якого чітко вбачається (02 хв. 25 сек.), що транспортний засіб «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), проїхав її, після чого, не дочекавшись сигналу світлофора який дозволяє рух - здійснив рух на заборонений червоний сигнал світлофора, перетнувши при цьому регульований пішохідних перехід, світлофор якого на той час дозволяв рух пішоходам. Після цього було здійснено переслідування та зупинка вказаного транспортного засобу, однак в цей час позивач вже на зелений сигнал світлофору, порушуючи правила проїзду перехресть, здійснив зупинку посеред перехрестя.

Іншими наявними в матеріалах справи відеозаписами зафіксовано процедуру розгляду справи, ознайомлення позивача зі змістом постанови, роз'яснення положень ст.ст. 268, 307, 308 КУпАП та отримання позивачем копії оскаржуваної постанови під підпис, на що позивач погодився.

Тобто, наведеними обставинами спростовуються посилання позивача про те, що оскаржувана постанова ґрунтується на припущеннях та винесена бездоказово, з чим, до речі, погодився і суд першої інстанції.

Обов'язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, колегією суддів встановлено та підтверджується матеріалами даної справи, що ОСОБА_3 було вчинено грубе порушення Правил дорожнього руху (рух на заборонений сигнал світлофора), створення потенційно небезпечної перешкоди для руху пішоходів, що є неприпустимим з огляду на безпеку дорожнього руху. Тобто, факт вчинення ОСОБА_3 вказаного правопорушення є наявним та підтверджується належними доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте, в порушення вимог наведеної процесуальної норми судом першої інстанції взагалі не було надано жодної оцінки наданому відповідачем відеозапису із зафіксованим фактом вчинення позивачем правопорушення.

Більш того, судом першої інстанції без будь якого мотивування та обґрунтування зроблено висновок про недоведеність вини позивача та взагалі відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, що є неприпустимим з огляду на завдання адміністративного судочинства, якими, зокрема, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин.

Ухвалене судом першої інстанції рішення мотивоване лише тим, що працівником поліції було порушено порядок винесення постанови - її було винесено на місці вчинення правопорушення, тобто справу було розглянуто на місці зупинки транспортного засобу, що також є помилковим висновком.

Тобто, відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд першої інстанції мотивував порушенням процедури винесення постанови про притягнення до відповідальності.

Суд першої інстанції взяв до уваги твердження позивача про те, що інспектор не мав права виносити постанову за місцем вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 р. № 5-рп/2015.

Так, в п. 2.3 наведеного Рішення КСУ йдеться про випадки коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Притягнення до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Однак, зміни внесені 14.07.2015 р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», які були направлені на істотну зміну та спрощення порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху саме для працівників поліції. Внесені зміни стосувались зокрема ст.ст. 33, 222, 258, 276 КУпАП. Перелік правопорушень в яких адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення було розширено тими правопорушеннями, які відносяться до компетенції Національної поліції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядаються справи про адміністративні правопорушення передбачені, зокрема, частинами першої, другої та третьої статті 122 КУпАП.

Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху та притягнення особи до відповідальності відбувається безпосередньо на місці його вчинення та без складання відповідного протоколу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 серії ВР № 230288 від 08.06.2018 року, винесена правомірно та у відповідності до діючого законодавства України, у зв'язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів також звертає увагу на той факт, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення була винесена 08.06.2018 р.,з відповідним позовом про її оскарження ОСОБА_3 звернувся лише 03.07.2018 р., тобто із суттєвим пропуском встановленого десятиденного строку (ст. 289 КУпАП).

Проте, поновлюючи позивачу строк на оскарження цієї постанови судом першої інстанції не було надано жодної оцінки наведеним позивачем обставинам стосовно поважності причин такого пропуску строку, підстави для поновлення строку у рішенні судом не зазначено.

Враховуючи всі викладені обставини, колегія суддів вважає, що відповідачем було враховано всі необхідні обставини при розгляді справи, постанову було винесено відповідно до чинного законодавства, а той факт, що особа не визнає факту правопорушення чи свою вину, не звільняє її від притягнення до відповідальності у випадку її об'єктивної винуватості.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу інспектора управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Альчинського Андрія Миколайовича задовольнити, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2018 року скасувати, прийняти у справі №766/12509/18 нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.