Справа № 1740/1945/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3302/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 1740/1945/18 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправними та скасування припису, постанови, -

суддя в 1-й інстанції - Зозуля Д.П.,

час ухвалення рішення - 08.10.2018 року, 11:21 год.,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 12.10.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління Держпраці у Рівненській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати припис про усунення виявлених порушень № РВ 94/954/АВ/П від 30 травня 2018 року та постанову №РВ 94/954/000264/ТД-ФС від 18 червня 2018 року про накладення штрафу у розмірі 111690 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано пункти 1, 3 припису Управління Держпраці у Рівненській області про усунення виявлених порушень № РВ94/954/АВ/П від 30 травня 2018 року. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу № РВ94/954/000264/ТД-ФС від 18 червня 2018 року. В задоволені позову щодо частини позовних вимог про визнання протиправними та скасування п.2, 4 Припису Управління Держпраці у Рівненській області про усунення виявлених порушень № РВ94/954/АВ/П від від 30 травня 2018 року відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належно правової оцінки тому факту, що із розміщених рекламних матеріалах у мережі Інтернет чітко вбачається паралельне функціонування «ІНФОРМАЦІЯ_1» у м.Рівному за двома адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Надані позивачем документи ніяк не спростовують того факту, що ОСОБА_1 здійснює свою господарську діяльність також за адресою: АДРЕСА_1, надані доказі тільки підтверджують правову підставу перебування суб'єкта господарювання за адресою: АДРЕСА_2, та реєстрацію касового апарату (реєстратора розрахункових операцій) за вказаною адресою. Таким чином, Управління Держпраці у Рівненській області діяло в меж повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що інспекційне відвідування проведено відповідачем за відсутності підстав, визначених у п. 5 Порядку, що свідчить про порушення останнім ч.1 ст.19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, і межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також звернув увагу на те, що подані відповідачем витяги зі сторінки в соціальній мережі Facebook «ІНФОРМАЦІЯ_1» з мережі Інтернет не доводять здійснення позивачем господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, звернув увагу, що відповідач у поданій апеляційній скарзі не наводить жодних аргументів щодо того факту, що ФОП ОСОБА_1 перебуває у будь-яких відносинах - трудових чи цивільно-правових з ОСОБА_2 Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача (апелянта) - Голос С.М. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача - ОСОБА_4 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 травня 2018 року заступник начальника управління звернувся до начальника Управління Держпраці у Рівненській області із службовою записку, в якій просив відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю прийняти рішення про доцільність проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1, який здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до наказу Управління Держпраці у Рівненській області від 29 травня 2018 № 421 "Про інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю в ФОП ОСОБА_1." та на підставі направлення на інспекційне відвідування Управління Держпраці у Рівненській області від 29 травня 2018 року № 328-Н/09-27 проведено інспекційне відвідування з питань додержання вимог законодавства про працю в ФОП ОСОБА_1, який здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_2.

Вказаним інспекційним відвідуванням встановлено порушення позивачем ч. 1, 3 ст.24 КЗпП України, оскільки не було укладено трудовий договір в письмовій формі з ОСОБА_2 - працівником кафе - пекарні за адресою: АДРЕСА_1, під час інспекційного відвідування в зазначеному закладі здійснено відпуск товару вказаним офіціантом, що підтверджується гостьовим рахунком № 1845 від 30 травня 2018 року; жодних пояснень щодо цього працівника не надано; ст.29 КЗпП України, які полягали в тому, що позивач не поінформував під розписку про умови праці працівників закладу, зокрема: про час початку та закінчення роботи, обідню перерву, вихідні дні, а також працівники не ознайомлені з правилами внутрішнього трудового розпорядку; ч.1 ст.53 КЗпП України, а саме: тривалість роботи напередодні святкових і неробочих працівникам не скорочена на 1 годину; ч.4 ст.79 КЗпП України, які полягали в тому, що черговість надання відпусток графіком не визначена і не доведена до відома всіх працівників.

За результатами інспекційного відвідування складено акт № РВ 94/954/АВ від 30 травня 2018 року.

30 травня 2018 року Управління Держпраці в Рівненській області винесло припис №РВ 94/954/АВ/П, яким зобов'язано позивача усунути виявлені порушення у строк до 15 червня 2018 року.

04 червня 2018 року позивач подав зауваження на акт інспекційного відвідування № РВ 94/954/АВ від 30 травня 2018 року.

Управління Держпраці у Рівненській області листом №04-16/3261 від 07 червня 2018 року надало відповідь на вказані заперечення.

08 червня 2018 року начальник Управління Держпраці у Рівненській області прийняв рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №РВ/954/АВ/П/ПТ/ІП/ТД.

Також ФОП ОСОБА_1 11 червня 2018 року подав скаргу на припис про усунення виявлених порушень №РВ 94/954/АВ/П, в якій просив скасувати вказаний припис.

18 червня 2018 року заступник начальника Управління Держпраці у Рівненській області на підставі акта інспекційного відвідування від 30 травня 2018 року № РВ 94/954/АВ виніс постанову № РВ 94/954/000264/ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 116690 грн. за порушення вимог ч. 1, 3 ст.24 КЗпП України (не укладено в письмовій формі трудовий договір з ОСОБА_2 - працівником кафе - пекарні за адресою: АДРЕСА_1), відповідальність за які передбачено абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1, у наказі та направленні на проведення інспекційного відвідування така адреса не вказана, що унеможливлює застосування до нього штрафу, накладеного постановою №РВ 94/954/000264/ТД-ФС від 30 травня 2018 року, а тому така є протиправною та підлягає скасуванню. Також відповідачем не доведено факт порушення позивачем ч.1 ст.53 КЗпП України, а тому п.1, 3 оскаржуваного припису є протиправними та підлягають скасуванню. Разом з тим, Управлінням Держпраці у Рівненській області доведено факт порушення позивачем вимог ст.29 КЗпП України, ч.4 ст.79 КЗпП України, що свідчить про безпідставність позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування п.2, 4 припису Управління Держпраці у Рівненській області про усунення виявлених порушень № РВ94/954/АВ/П від 30 травня 2018 року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 затверджено «Положення про Державну службу України з питань праці», відповідно до пункту 1 якого, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з пп.6 п.4 Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

П.7 Положення №96 передбачає, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, відповідач є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Рівненської області.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26 квітня 2017 року №295, якою, зокрема, затверджено «Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю».

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Згідно з п.19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником обєкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування (п.20 Порядку).

П. 21 Порядку № 295 передбачає, що якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об'єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до приписів п.27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності .

Ст.265 КЗпП України передбачає відповідальність посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій за порушення законодавства про працю.

Ч.4 ст.265 КЗпП України передбачає, що штрафи, зазначені у ч.2 ст.265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, упорядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу (п.2).

Як вбачається з матеріалів справи під час інспекційного відвідування, зокрема, встановлено порушення позивачем ч. 1, 3 ст.24 КЗпП України, а саме: не укладено в письмовій формі трудовий договір з ОСОБА_2 - працівником кафе - пекарні за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (ст.87 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України

Згідно з ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Під час інспекційного відвідування зафіксовано, що не укладено в письмовій формі трудовий договір з ОСОБА_2 - працівником кафе - пекарні за адресою: АДРЕСА_1, який здійснив відпуск товару, що підтверджується гостьовим рахунком № 1845 від 30 травня 2018 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_2.

Зокрема, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, кафе-пекарня, за адресою: АДРЕСА_2, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер: 26288795 від 02 вересня 2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Крім того, Костопільською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області видано ФОП ОСОБА_1 реєстраційне посвідчення НОМЕР_1 на реєстратор розрахункових операцій, призначений для використання в господарській одиниці: Кафе-кондитерська "ІНФОРМАЦІЯ_2" за адресою: АДРЕСА_2.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ч.2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Разом з тим, відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1, а надані ним витяги із сторінки в соціальній мережі Facebook «ІНФОРМАЦІЯ_1» з мережі Інтернет, на думку колегії суддів, відповідно до приписів ч.2 ст.74 КАС України не є допустимими доказами на підтвердження здійснення позивачем господарської діяльності за відповідною адресою.

Таким чином, факт здійснення позивачем господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_1 не доведено.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, направлення на інспекційне відвідування від 29 травня 2018 року № 328-Н/09-27 видане на адресу здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, а саме: АДРЕСА_2.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази винесення наказу Управління Держпраці у Рівненській області про проведення інспекційного відвідування за адресою: АДРЕСА_1 чи видачі направлення на інспекційне відвідування за вказаною адресою.

Вказаний факт представником Управління Держпраці у Рівненській області під час апеляційного перегляду справи не заперечувався.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстави здійснювати проведення інспекційного відвідування за адресою: АДРЕСА_1 у відповідача бути відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 116690 грн. за порушення вимог ч.1,3 ст.24 КЗпП України є протиправним, а тому оскаржувана постанова №РВ 94/954/000264/ТД-ФС від 30 травня 2018 року підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотитів.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність п.1, 3 оскаржуваного припису №РВ 94/954/АВ/П, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, під час інспекційного відвідування встановлено порушення позивачем ч.1 ст.53 КЗпП України, оскільки тривалість роботи напередодні святкових і неробочих працівникам не скорочена на 1 годину, а саме: працівникам в січні - ОСОБА_5 (касир), ОСОБА_6 (пекар), ОСОБА_7 (пекар) - 06 січня 2018 року, у березні - ОСОБА_6 (пекар), ОСОБА_5 (касир) - 07 березня 2018, у квітні - ОСОБА_8 (кухар), ОСОБА_9 (пекар) - 07 квітня 2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.53 КЗпП України напередодні святкових і неробочих днів (ст.73) тривалість роботи працівників, крім працівників, зазначених у ст.51 цього Кодексу, скорочується на одну годину як при п'ятиденному, так і при шестиденному робочому тижні.

Ст.61 КЗпП України передбачає, що на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51).

Відповідно до п.2 Методичних рекомендацій щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2006 року №138, підсумований облік робочого часу запроваджується на підприємстві роботодавцем за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації, а у разі його відсутності це питання відповідно до ст.7 Закону України "Про колективні договори і угоди" може бути врегульовано колективним договором.

При підсумованому обліку робочого часу робота працівників регулюється графіками роботи (змінності), які розробляються роботодавцем і погоджуються з виборним органом первинної профспілкової організації, а в разі його відсутності можуть бути передбачені в колективному договорі. Графіки роботи (змінності) розробляються таким чином, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин, передбаченого ст. 50 та 51 КЗпП України (п. 3 Методичних рекомендацій).

Відповідно до п. 11 Методичних рекомендацій у разі підсумованого обліку робочого часу робота у святкові та неробочі дні за графіком включається в норму робочого часу за обліковий період, установлену на підприємстві.

Матеріалами справи стверджується, що ФОП ОСОБА_1 встановив для працівників кафе-пекарні підсумований облік робочого часу, зокрема, в трудових договорах укладених позивачем з працівниками передбачено, що час виконання роботи та вихідні дні для останніх встановлюються згідно з графіком.

Як вбачається з матеріалів справи, у табелях обліку робочого часу за січень 2018 року, березень 2018 року та квітень 2018 року тривалість робочого часу працівників ОСОБА_5 (касир), ОСОБА_6 (пекар), ОСОБА_7 (пекар) ОСОБА_8 (кухар) та ОСОБА_9 (пекар), за обліковий період не перевищувала норм тривалості робочого часу за календарем п'ятиденного тижня.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів, які б спростували вищенаведене, а, відповідно, і свідчили про факт порушення позивачем ч.1 ст.53 КЗпП України відповідачем не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в цій частині, на думку колегії суддів, є правильними та обґрунтованими, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Оскільки рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 1740/1945/18 в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржувану рішення в цій частині.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 1740/1945/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.