Справа № 807/333/18
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/608/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Запотічного І.І.,

суддів - Довгої О.І., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання: Марцинковській О.М,

з участю представників:

від позивача: Репінець С.З.,

від відповідача: Кремер Л.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2018 року ( суддя Іванчулинець Д.В., ухвалене в м. Ужгороді) у справі № 807/333/18 за адміністративним позовом Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Закарпатській області, Головного управління ДФС в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

17.04.2018 року Спільне українсько-угорське підприємство «Геліос» звернулося в суд з адміністративним позовом до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області, Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 грудня 2016 року за № 000114120 та від 22 березня 2018 року № 1.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду позивач Спільне українсько-угорське підприємство «Геліос» оскаржив його, подавши апеляційну скаргу у якій, з посиланням на порушення судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідач1 - Ужгородська ОДПІ у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення суду законним та обгрунтованим та просить залишити його без змін.

Відповідач 2 - Головне управління ДФС в Закарпатській області у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи апелянта необгрунтованими та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Ужгородською ОДПІ було проведено перевірку діяльності позивача, висновки якої викладено в Акті про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 11.11.2016р. № 767/1200* (а.с.25-26).

Перевіряючими при перевірці використано податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2016 року від 18.10.2016 року №, інтегрована картка платника. Перевіркою встановлено, що згідно з поданою позивачем декларацією з податку на додану вартість за вересень 2016 року, відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту, відображене у рядку 19 податкової декларації, складає 7037,00 грн., сума бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку відображена у рядку 20.2.1 декларації складає 6000,00 грн., сума відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду складає 1037,00 грн. (а.с.26). Також, у висновку перевірки, вказано про те, що дані камеральної перевірки свідчать про завищення суми бюджетного відшкодування СП «Геліос» (19110530) за вересень 2016 року у розмірі 6000,00 грн. (а.с.26 на звороті).

Відтак за результатами перевірки, Ужгородською ОДПІ відносно позивача за порушення пункту 200.4 ст. 200 ПК України винесено податкове повідомлення-рішення від 23 грудня 2016 року № , яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1500,00 грн..

За результатами процедури адмінстративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, скарга позивача залишена без задоволення.

Окрім цього, ГУ ДФС в Закарпатській області також було проведено перевірку діяльності позивача, висновки якої викладені в Акті про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 28.02.2018 року № 303/07-16-12-01/19110530 (а.с.28-29).

Згідно висновків, дані камеральної перевірки свідчать про невчасну сплату узгодженої суми податкового зобовязання з податку на додану вартість, зазначену у податкових деклараціях, чим порушено п. 57.1 ст. 57 та п. 126.1 ст. 126 ПК України.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС в Закарпатській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.03.2018 року № та застосовано до позивача штраф у розмірі 956, 67 грн. (а.с.27).

За результатами процедури адмінстративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, скарга позивача залишена без задоволення.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в судовому порядку, звернувшись до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходимв з того, що посилання позивача на численні судові рішення, які вказують на відсутність у позивача податкового боргу є безпідставними, оскільки ним жодним чином не доведено причинно-наслідковий зв'язок між зазначеними судовими рішеннями та наявною інформацією про податковий борг платника.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (надалі ПК України) податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 102.4 статті 102 ПК України встановлено, що у разі якщо грошове зобовязання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у звязку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобовязання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України: при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно допункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобовязань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як вбачається з акту перевірки № 767/1200 від 11.11.2016 року, на підставі якого Ужгородською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.12.2016 року № 000114120, перевіряючим було використано податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2016 року від 18.10.2016 року № , інтегровану картку платника. В ході проведення перевірки встановлено, що станом на 18.10.2016 року у платника наявний податковий борг, а саме: по податку на додану вартість у сумі 19866,69 грн.; по земельному податку з юридичних осіб у сумі 453774,26 грн.; по податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів у сумі 19753,85 грн.; по комунальному податку у сумі 145,66 грн.; штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та про застосування РРО у сумі 42665,70 грн.; адміністративний штраф та інші санкції 170,00 грн., чим порушено позивачем вимоги п. 200.4 ст. 200 ПК України. Як наслідок контролюючий орган зазначив, щонаявність податкового боргу не дає права платнику податків на отримання бюджетного відшкодування, а відтак вважає, що платником безпідставно завищено таке в сумі 6000 грн..

Разом з тим колегія суддів вважає, що під час перевірки не конкретизовано перевіряючими за який саме період виник податковий борг, чи до нього включені суми, які не підлягають стягненню у звязку зі спливом строку давності, оскільки позивач такий заперечує.

Крім цього з матеріалів справи, зокрема з копії постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2015 року № 876/3760/14 вбачається, що податковому органу відмовлено у стягненні податкового боргу з позивача, що вказує на суперечність доводів субєкта владних повноважень про відсутність причино-наслідкового звязку між судовими рішеннями та наявною інформацією про податковий борг платника.

Відтак з врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що Ужгородською ОДПІ протиправно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 000114120 від 23.12.2016 року.

Крім цього як вбачається з матеріалів справи згідно висновків акта перевірки № 303/07-16-12-01/19110530 від 28.02.2018 року, на підставі якого ГУ ДФС у Закарпатській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.03.2018 року № встановлено невчасну сплату узгодженої суми податкового зобовязання з податку на додану вартість чим порушено п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI. Відповідальність за порушення правил сплати передбачена п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України. Зокрема, перевіряючими встановлено, що затримка сплати податкових зобовязань становила 2000-2552 календарні дні.

Відповідно до пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ПК України: погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом;

Відповідно до п.п. 31.1 ст. 31 ПК України: Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно п. 114 ст. 114 ПК України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102цього Кодексу.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З аналізу матеріалів справи колегія суддів вважає, що оскільки позивач заперечує наявність податкового боргу, вважає, що строк давності по його стягненню (1095 днів) за період 2009-2011 років минув, при цьому покликаючись на судове рішення про відмову у стягненні такого, то оскаржуване податкове повідомлення -рішення ГУ ДФС у Закарпатській області № від 22.03.2018 року винесене передчасно, є протиправним та підлягає скасуванню.

З врахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції при розгляді даної справи неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, через що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись саттями 308, 315,317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року у справі № 807/333/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Спільного українсько-угорського підприємства «Геліос» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Ужгородської ОДПІ від 23.12.2016 року №000114120 та ГУ ДФС в Закарпатській області від 22.03.2018 року № 1.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 25.01.2019р.