Справа № 1540/3584/18
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/3584/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

представника позивача прокурор Бондаревський О.М.,

відповідач не з'явився,

треті особи не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі: Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області до Управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 13.07.2016 року,-

І. Суть спору:

Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі: Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просив:

1. Визнати протиправними дії управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області щодо видачі 13.07.2016 р. за №11/01-14 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3.

2. Скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3.

ІІ. Аргументи сторін

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Прокуратурою області в ході опрацювання даних реєстру документів, які дають право проводити будівельні роботи, встановлено, що Департаментом Державної архітектурно- будівельної інспекції в Одеській області 13.09.2016 р. зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт з будівництва торгово-виставочного центру за адресою: АДРЕСА_3.

Разом з цим управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації 13.07.2016 р. за №11/01-14 на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 р. по справі №815/2555/16 надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, для будівництва об'єктів торгівлі.

Позивач зазначив, що в результаті вивчення питання законності надання вказаних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, встановлені порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» допущені управлінням містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації.

Так, на день видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки відповідач не взяв до уваги той факт, що цільове та функціональне призначення земельної ділянки не відповідає містобудівній документації на місцевому рівні, а також те, що наміри забудови земельної ділянки не відповідають вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, що є порушенням вимог ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, на думку позивача, Управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації при видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 допустило порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо обов'язкової відповідальності цільового та функціонального призначення, а також намірів щодо забудови земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні, що відповідно до п.3 ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є окремою підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень.

Зазначені вище протиправні дії порушують вимоги чинного законодавства, яке регулює відносини у сфері містобудівної діяльності.

Таким чином, дії щодо видачі управлінням містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для будівництва об'єктів торгівлі є протиправними та належать до скасування.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові.

23.07.2018 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд вжив заходи забезпечення доказів шляхом витребування належним чином засвідчену копію містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3

27.09.2018 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами загального позовного провадження.

12.11.2018 р. ухвалою занесеною до протоколу судового засідання продовжено строк підготовчого провадження до 90 днів.

05.12.2018 р. ухвалою занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та продовжено розгляд справи по суті.

Представник відповідача та треті особи у судове засідання не з'явилися про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно.

14.11.2018 р. через канцелярію суду від представника третіх осіб надійшли пояснення на адміністративний позов.

В обґрунтування пояснень представник третіх осіб зазначив, що заступник прокурора Одеської області в позовній заяві не зазначила , які саме порушення закону були допущені відповідачем при видачі містобудівних умов та обмежень №11/01-14 від 13.07.2016 р.

Також в поясненнях зазначено, що треті особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.03.2014 р. є власниками земельної ділянки НОМЕР_4, площею 0,3453 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер:НОМЕР_3.

Крім того, в подальшому треті особи отримали містобудівні умови та обмеження законно, а саме на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 р. у справі №815/2555/16.

Таким чином, представник третіх осіб вважає, що заступник прокурора поданням відповідного позову здійснює непропорційне втручання держави у право власності (майнове право) третіх осіб, отже позовні вимоги не обґрунтовані.

Заслухавши вступне слово представника позивача, з'ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином

ІІІ. Обставини, встановлені судом

Так, суд встановив, що треті особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.03.2014 р. є власниками земельної ділянки НОМЕР_4, площею 0,3453 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер:НОМЕР_3.

13.07.2016 р. за №11/01-14 Управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 р. по справі №815/2555/16 надало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3, для будівництва об'єктів торгівлі (а.с.155-158).

13.09.2016 р. Департамент ДАБІ в Одеській області зареєстрував декларацію про початок виконання будівельних робіт, будівництво торгово-виставочного центру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.112-113)

Прокуратурою області в ході опрацювання даних реєстру документів, які дають право проводити будівельні роботи, встановлено, що Департаментом Державної архітектурно- будівельної інспекції в Одеській області 13.09.2016 р. зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт з будівництва торгово-виставочного центру за адресою: АДРЕСА_3.

Позивач зазначив, що згідно з містобудівного обґрунтування внесення змін до генплану ж/м «Дружний» с. Мізикевича, Овідіопольського району, Одеської області на вказаній території розташовуються житлові та громадські будівлі.

Відповідно до проекту детального плану території частини 10 масиву ж/м «Дружний», с. Лиманка масив Одеська область, Овідіопольський район в межах вулиць Маршала Жукова, Вільямса, Люстдорфська дорога, затвердженого рішенням 23 сесії VІІ скликання №782 від 14.11.2017 р. вказана земельна ділянка розташована на території садибної забудови (а.с.17).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0.3453, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

ІV Джерела права та висновки суду.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України "Про Генеральну схему планування території України", "Про основи містобудування", "Про архітектурну діяльність", "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду", "Про землеустрій", іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території; детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Згідно з ч. 4 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план території визначає: принципи планувально-просторової організації забудови; червоні лінії та лінії регулювання забудови; функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; черговість та обсяги інженерної підготовки території; систему інженерних мереж; порядок організації транспортного і пішохідного руху; порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відповідно до ч.ч. 5-7 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Матеріали детального плану території не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів детального плану території забезпечується відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 9 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план території не підлягає експертизі.

Відповідно до ч. 4. ст.29 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Суд встановив, що треті особи є власниками земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_3, - для будівництва об'єктів торгівлі.

29.06.2016 р. постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/2555/16 зобов'язано Управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 15.04.2016 року на видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки НОМЕР_5, площею 0,3453 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_3, - для будівництва об'єктів торгівлі та видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки НОМЕР_5, площею 0, 3453 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_3, - для будівництва об'єктів торгівлі.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Згідно з ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, треті особи на підставі містобудівних умов та обмежень від 13.07.2016 р. №11/01-14 заповнили та подали на реєстрацію до Департаменту ДАБІ в Одеській області Декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка була зареєстрована 13.09.2016 р. за №ОД 00, в якій вказана повна та детальна інформація щодо об'єкту будівництва, а отже у третіх осіб виникли певні майнові права та обов'язки - право на будівництво об'єкта нерухомості, яке вони почали реалізовувати.

Щодо посилання позивача на порушення, цільового та функціонального призначення земельної ділянки, яка не відповідає містобудівній документації на місцевому рівні, а також те, що наміри забудови земельної ділянки не відповідають вимогам містобудівної документації на місцевому рівні суд зазначає наступне.

З огляду на містобудівні умови наміром забудови є будівництво торгово-виставочного центру, що відповідає цільовому призначенню даної земельної ділянки про те, що цільове і функціональне призначення земельної ділянки не відповідає містобудівній документації не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності не землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 5, 78, 91, 154 Земельного кодексу України, земельне законодавство базується на принципах невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення гарантій прав на землю, тощо.

Водночас ст.124 Конституції України визначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Крім того, в статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, суд акцентує увагу, що за змістом наведеної норми Конституції України та КАС України судова юрисдикція поширюється не загалом на усі суспільні відносини, а лише на ті, які врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто право особи, її свободи та інтерес. Відтак-до судового захисту належать права, свободи та інтереси, які порушуються в конкретних правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

Проте в будь-якому випадку порушенням інтересу держави є створення будь-яких перепон, які унеможливлюють реалізацію нею загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

Отже, неодмінною ознакою порушення інтересу держави є припинення чи неможливість реалізації нею здійснення загальнодержавних програм або здійснення нею гарантованого захисту прав та інтересів інших осіб.

Таким чином, звертаючись до суду, прокурор повинен вказати на порушення конкретного охоронюваного інтересу конкретної особи або кола осіб та яким чином його необхідно захистити. Вирішуючи спір по суті, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного інтересу тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного інтересу.

Натомість, в адміністративному позові позивач, вказуючи на «порушення інтересів держави щодо гарантування останньою дотримання вимог містобудівного законодавства» надає надмірно загальне, формальне пояснення порушеного інтересу держави.

Крім того, як вже суд вказував вище по тексту рішення, об'єкт будівництва на час розгляду даної справи знаходиться на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети, функціональне призначення відповідає цільовому призначенню, порушення містобудівного законодавства відсутнє. Як наслідок, суд не встановив в даній адміністративній справі порушеного інтересу держави або прав та інтересів будь-яких інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд робить висновок, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав відсутності порушеного інтересу позивача у правовідносинах, що виникли.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу - суб'єкту владних повноважень відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами ст. 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П'ятого апеляційного адміністративного суду.

3. Позивач- Заступник прокурора Одеської області адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська,3, .

Відповідач - Управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації адреса: 67801 Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, вул. Тараса Шевченка,244.

Треті особи:

ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_1.

ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 28 січня 2019 року.

Суддя: О.Я. Бойко

.