Справа № 140/2033/18
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2033/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Шевчика Ю.В.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправними та нечинними рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправними та нечинними: 1) пункту другого (в частині, що стосується студентів) рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху» та 2) рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 18 липня 2018 року №431-1 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху» в цілому.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- Закони України та підзаконні нормативні акти, що регулюють питання пільгового проїзду в транспорті такої категорії осіб як студенти містять такі визначення як «забезпечують», а не «можуть забезпечувати» та «встановлюється», а не «може бути встановлений», що свідчить про те, що пільговий проїзд у міському й приміському пасажирському транспорті та міжміському автомобільному і залізничному транспорті територією України в розмірі половини вартості квитка для студентів денної форми навчання вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації та учнів професійно-технічних навчальних закладів, незалежно від форм власності, імперативно передбачений приписами законодавства;

- передбачення коштів на пільговий проїзд студентів та учнів у міському транспорті у відповідних місцевих бюджетах є обовязком органу місцевого самоврядування, а не його правом;

- встановлене рішенням від 16.05.2018 №265-1 вікове обмеження для студентів, яким забезпечується пільговий проїзд (до 18 років) суперечить вимогам законодавства, оскільки необхідно таким особам відповідати виключно трьом ознакам - бути студентом, навчатися на денній формі навчання, здобувати вишу освіту у закладі вищої освіти I-IV рівнів акредитації;

- відповідач під тиском перевізників покладає на одних субєктів правовідносин (студенти) додатковий тягар у вигляді збільшення вартості проїзду, в той час як самі перевізники такого тягаря не несуть;

- рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 зроблено висновок, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, а відтак, враховуючи заперечення учасників даних правовідносин студентів проти зміни їх регулювання, оскаржувані рішення повинні бути визнані протиправними та нечинними також і з тих правових підстав, що ним відповідачем вносяться зміни до свого попереднього рішення;

- системний аналіз норм підпункту 2 пункту «а» частини 1 статті 28та підпункту 4 пункту «а» частини 1 статті 32 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» дають підстави для висновку, що хоч відповідач і має право встановлювати тари тарифи на транспортні послуг, однак, поряд із цим, зобовязаний забезпечити пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів та педагогічних працівників до місця навчання і додому за рахунок видатків відповідних місцевих бюджетів, визначивши лише порядок та розміри такого проїзду;

- не передбачення в бюджеті міста Луцька на 2018 рік коштів на компенсацію перевізникам пільгового проїзду студентів не може бути підставою для порушення прав останніх, що узгоджується з позицією як Конституційного суду України, так і Європейського суду з прав людини, що викладена в їх рішеннях.

У відзиві на позов від 16.11.2018 відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечив, посилаючись на наступне:

- норми Законів України «Про охорону дитинства», «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні», «Про органи місцевого самоврядування в Україні» надають органам місцевого самоврядування право самостійно визначати порядок та розмір пільгового проїзду учнів та студентів на відповідній території, в звязку з чим виконавчим комітетом Луцької міської ради приймаються рішення щодо пільгового проїзду учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних навчальних закладів, студентів вищих навчальних закладів І-ІУ рівнів акредитації в міському електричному транспорті;

- з метою відшкодування компенсації за пільгове перевезення учнів та студентів щорічно Луцькою міською радою в бюджеті міста передбачають кошти на зазначені цілі, зокрема на 2018 рік такі кошти передбачено в розмірі 42 584,4 тис.грн., що свідчить про забезпечення відповідачем у місті Луцьку пільгового проїзду учнів та студентів за рахунок видатків відповідних місцевих бюджетів;

- проект рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16.05.2018 №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху» повністю пройшов регуляторну процедуру відповідно до вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», був розглянутий Волинським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України з наданням пропозиції залишити вартість проїзду для дітей віком від 6 до 14 років у розмірі 2грн., розглядався на засіданні комісії з питань ціноутворення та тарифної комісії, де було запропоновано встановити вартість проїзду для учнів та студентів до 18 років на рівні 2грн. за одну поїздку за наявності учнівського або студентського квитків;

- внесення відповідних змін до рішення від 16.05.2018 №265-1 рішенням від 18.07.2018 №431-1 було зумовлене зверненнями субєктів господарювання, що здійснюють перевезення пасажирів автобусами на міських маршрутах загального користування, а також те, що при розрахунку вартості перевезень пасажирів автобусами в розмірі 5грн. врахована планова кількість пасажирів за даними обстежень пасажиропотоків на міських автобусних маршрутах, проведених управлінням транспорту та звязку міської ради з кількості дітей віком від 6 до 14 років в еквіваленті повної вартості квитка;

- прийняття оскаржуваних рішень не призвело до порушень права позивача на пільговий проїзд в транспорті в місті Луцьку, в звязку з чим позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

В підготовчому засіданні 19.12.2018 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позовну вимогу щодо часткового скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 просить вважати викладеною в наступній редакції: «визнати протиправним та нечинним пункт другий (в частині, що стосується верхньої вікової межі студентів (18 років) рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху».

На запитання суду щодо підстав заявлення уточненої позовної вимоги та можливості побудови такої правової конструкції як скасування пункту другого рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16 травня 2018 року №265-1, тобто рішення, пункт другий якого вже є зміненим відповідно до іншого оскаржуваного рішення - від 18.07.2018 №431-1, представник позивача в підготовчому засіданні 19.12.2018 та в судовому засіданні 15.01.2019 повідомив, що таке уточнення позовних вимог зроблено з метою процесуальної економії, відсутністю в звязку з цим необхідності очікувати набрання законної сили судовим рішенням щодо скасування рішення виконкому Луцької міської ради від 18.07.2018 №431-1, відновлення дії попередньої редакції рішення виконкому Луцької міської ради від 16.05.2018 №265-1 та ініціювання нового судового спору з приводу внесення змін до останнього.

19.12.2018 судом також постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотань представника позивача: 1) про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного підприємства «Автотранспортне підприємство №1», приватного акціонерного товариства «Луцьке автотранспортне підприємство 10701», підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД, комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту», фізичних осіб підприємців ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; 2) про обєднання в одне провадження адміністративних справ №140/2033/18 та №140/2457/18.

За результатами підготовчого провадження судом надано сторонам строк для подачі відповіді на відзив та заперечення, в звязку з чим представником позивача 28.12.2018 було подано відповідь на відзив, яка містила додаткові обґрунтування підставності заявленого адміністративного позову, а саме:

- з огляду на те, що законодавець не конкретизував вид міського пасажирського транспорту, право на пільговий проїзд у якому мають право студенти денної форми навчання вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації, то це дає стороні позивача підстави для обґрунтованого висновку, що незалежно від встановлення органом місцевого самоврядування пільгового проїзду для даної категорії осіб у тролейбусах, право на такий пільговий проїзд мають такі студенти також і в автобусах;

- оскільки право встановлено законом та підзаконним нормативно-правовим актом, то його реалізація не може ставитися в залежність від наявності чи відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування;

- норма частини 9 статті 62 Закону України «Про вищу освіту» від 05 вересня 2017 року №2145-VІІІ (щодо обовязку органів місцевого самоврядування забезпечити пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів та педагогічних працівників до місця навчання і додому) повинна виграти конкуренцію у норми частини 5 статті 9 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» від 05 лютого 1993 року № 2998-ХІІ та норми частини 3 статті 5 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 № 2402-ІІІ та за правилом пізнішого прийняття акту, виданого одним і тим самим нормотворчим органом;

- норми пунктів 2, 4 Порядку надання пільгового проїзду студентам вищих навчальних закладів І-ІV рівнів акредитації та учням професійно-технічних навчальних закладів у міському й приміському пасажирському транспорті та міжміському автомобільному і залізничному транспорті територією України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1999 року №541 та норма частини 9 статті 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року № 1556-VII повинні виграти конкуренцію в частини 5 статті 9 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» від 05 лютого 1993 року № 2998-Х1І та норми частини 3 статті 5 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ за правилом спеціального нормативно-правового акту, не скасованого виданим пізніше загальним актом;

- аргументи відповідача щодо проходження рішенням від 16.05.2018 №265-1 регуляторної процедури не мають значення для вірного вирішення даного спору та, окрім іншого, доказів щодо належного проходження такої процедури другим оскаржуваним рішенням від 18.07.2018 №431-1 відповідачем не подано;

- ОСОБА_8 Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі №521/17710/15-а також дійшла висновку щодо можливості органів місцевого самоврядування скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни виключно в разі дотримання необхідних умов: відсутність факту виконання рішення, що скасовується; відсутність факту виникнення правовідносин, повязаних з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень субєктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин, в той час у спорі, що є предметом даного судового розгляду такі умови відсутні.

Позивач та його представник в судовому засіданні 15.01.2019 позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просили адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.01.2019 просила в задоволенні адміністративного позову відмовити, мотивуючи викладеними у відзиві на позов обставинами та обґрунтуваннями, та додатково зазначила наступне:

- постанова Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1999 року №541, якою затверджено Порядок надання пільгового проїзду студентам вищих навчальних закладів І-ІV рівнів акредитації та учням професійно-технічних навчальних закладів у міському й приміському пасажирському транспорті та міжміському автомобільному і залізничному транспорті територією України, не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки адресована органам виконавчої влади, а не органам місцевого самоврядування - Міністерству фінансів, Міністерству освіти і науки, іншим центральним органам виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні заклади освіти, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській і Севастопольській міським державним адміністраціям ;

- виконавчий комітет Луцької міської ради в питанні забезпечення пільгового перевезення учнів та студентів керується вимогами ст.32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати саме вказаний нормативно-правовий акт як спеціальний.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, подані сторонами заяви по суті справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Як встановлено судом, 16.05.2018 виконавчий комітет Луцької міської ради (далі відповідач, виконком) прийняв рішення №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху», відповідно до якого вирішено: встановити граничний тариф на послугу з перевезення одного пасажира автобусами на міських маршрутах загального користування у звичайному режимі руху 5,00 грн. (п.1 рішення); для дітей шкільного віку, учнів та студентів від 6 до 18 років встановити вартість проїзду у автобусах на міських маршрутах загального користування у розмірі 2,00 грн. за одну поїздку, за наявності учнівського, студентського квитка (п.2 рішення).

18.07.2018 виконкомом прийнято рішення №431-1 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху», згідно з яким внесено зміни рішення виконавчого комітету міської ради від 16.05 2018 № 265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху», виклавши пункт 2 у такій редакції: «Для учнів закладів загальної середньої освіти міста Луцька встановити вартість проїзду у автобусах на міських маршрутах загального користування у розмірі 2,00 грн. за одну поїздку, за наявності учнівського квитка».

Як вбачається з пояснювальної записки до проекту даного рішення (а.с.51) внесення змін до рішення від 16.05.2018 №265-1 зумовлене неодноразовими зверненнями субєктів господарювання, що здійснюють перевезення пасажирів автобусами на міських маршрутах загального користування, а також те, що при розрахунку вартості перевезень пасажирів автобусами в розмірі 5 грн. врахована планова кількість пасажирів за даними обстежень пасажиропотоків на міських автобусних маршрутах, проведених управлінням транспорту та звязку міської ради з кількості дітей віком від 6 до 14 років в еквіваленті повної вартості квитка, в той час як збільшення чисельності пільгових пасажирів несе зміни у розрахунку діючого тарифу на проїзд у вигляді його підвищення.

Таким чином, на момент розгляду справи діє два рішення виконкому: 1) від 16.05.2018 №265-1 (пункт 2 якого, викладено в редакції рішення від 18.07.2018 №431-1) та 2) рішення від 18.07.2018 №431-1 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху»/

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Пунктом вісімнадцятим частини першої статті 4 КАС України надано визначення нормативно-правовому акту це акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

З огляду на заявлені позовні вимоги вбачається, що позивач вважає прийняття оскаржуваних рішень (нормативно-правових актів) порушенням своїх прав, а саме: 1) внесенням змін рішенням від 18.07.2018 №431-1 до пункту 2 рішення від 16.05.2018 №65-1 з правовідносин щодо пільгового перевезення в автобусах на міських маршрутах загального користування у звичайному режимі руху виключено таку категорію осіб як «студенти до 18 років»; 2) редакція рішення виконкому від 16.05.2018 №265-1, яка діяла до внесення змін рішенням виконкому від 18.07.2018 №431-1 виключала із загальної категорії осіб «студенти» тих, кому виповнилось більше 18 років.

Таким чином, суд констатує, що з огляду на приписи Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовим актом, який може бути оскаржено суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, може бути виключно нормативно правовий акт в тій редакції, яка діє та застосовується на момент розгляду справи в суді і яка фактично встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання правовідносин, в даному випадку щодо пільгового перевезення окремих категорій осіб.

Враховуючи наведене, уточнена позовна вимога позивача визнати протиправним та нечинним пункт другий (в частині, що стосується верхньої вікової межі студентів (18 років) рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху, заявлена передчасно і безпідставно, оскільки діюча редакція пункту 2 даного рішення №265-1 (викладена згідно з рішенням від 18.07.2018 №431-1) не містить жодного згадування про таку категорію пасажирів як «студенти», а відтак, дана позовна вимога до задоволення не підлягає.

При цьому, посилання представника позивача, що у випадку визнання судом за результатами розгляду справи протиправним та нечинним рішення виконкому від 18.07.2018 №431-1 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху» це негайно повертає дію попередньої редакції рішення від 16.05.2018 №265-1 і суд вправі одночасно скасувати пункт 2 початкової редакції такого рішення, судом не взято до уваги, оскільки постановлене судове рішення не набирає законної сили негайно, а відтак суд позбавлений можливості визнати протиправним та нечинним нормативно-правовий акт, який не діє в тій редакції, про скасування якої просить позивач.

Таким чином, суду необхідно встановити правомірність винесення відповідачем рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 18 липня 2018 року №431-1 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху», однак виключно в розумінні обґрунтованості виключення даним рішенням з правовідносин щодо пільгового проїзду в автобусах на міських маршрутах загального користування окремих категорій осіб такої категорії як «студенти» та виконання (невиконання) виконкомом обовязку щодо забезпечення студентів пільговим проїздом у транспорті в місті Луцьку з огляду на приписи існуючих Законів України та підзаконних нормативно-правових актів.

Водночас, суд погоджується з твердженням сторони позивача, що предметом даного судового розгляду є не проходження проектами рішень процедури погодження, а прийняття оскаржуваних рішень всупереч нормам діючого законодавства, відповідно посилання відповідача на правомірність прийнятих рішень з огляду на розгляд їх проектів Волинським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України комісією з питань ціноутворення та тарифної комісії, розгляду їх як регуляторних актів, судом до уваги не приймаються та не досліджуються.

Питання надання пільг студентам на проїзд у транспорті регулюється Законами України та підзаконними нормативними актами, які окремо регулюють як право визначеної категорії осіб на пільговий проїзд у конкретних видах транспорту, так і обов?язок (право) органів місцевого самоврядування забезпечити реалізацію даного права.

Так, відповідно до частини девятої статті 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII здобувачі вищої освіти, які навчаються у закладах вищої освіти за денною формою навчання, мають право на пільговий проїзд у транспорті у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми окремого порядку Кабінетом Міністрів України прийнято не було, натомість право пільгового проїзду окремих категорій осіб, в тому числі й тих, що здобувають вищу освіту, на даний момент врегульовано Порядком надання пільгового проїзду студентам вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації та учням професійно-технічних навчальних закладів у міському й приміському пасажирському транспорті та міжміському автомобільному і залізничному транспорті територією України (далі Порядок), що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.1999 №541 на виконання Указу Президента України від 31.03.1999 №309 «Про заходи щодо впорядкування механізму надання пільгового проїзду окремим категоріям студентів і учнів».

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку пільговий проїзд у міському й приміському пасажирському транспорті та міжміському автомобільному і залізничному транспорті територією України встановлюється в розмірі половини вартості квитка для студентів денної форми навчання вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації та учнів професійно-технічних навчальних закладів незалежно від форм власності; кошти на пільговий проїзд студентів та учнів у міському транспорті передбачаються у відповідних місцевих бюджетах, у приміському і міжміському автомобільному транспорті - у кошторисах доходів і видатків навчальних закладів, у залізничному транспорті - централізовано у державному бюджеті для МОН.

Питання повноважень та компетенції органів місцевого самоврядування щодо пільгового проїзду студентів конкретизовано в частині другій статті 56 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VIII, згідно з якою органи місцевого самоврядування забезпечують пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів та педагогічних працівників до місця навчання і додому у визначених ними порядку та розмірах за рахунок видатків відповідних місцевих бюджетів.

Крім того, частиною пятою статті 9 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» від 05.02.1993 №2998-XII передбачено, що органи місцевого самоврядування можуть забезпечувати пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів та педагогічних працівників до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування, та передбачати на це відповідні видатки з місцевих бюджетів.

По суті ідентична норма викладена в абзаці шостому частини третьої статті 5 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-ІІІ, відповідно до якої місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують: можуть забезпечувати пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування, та передбачати на це відповідні видатки з місцевих бюджетів.

Таким чином, суд констатує, що Закон України «Про освіту», як такий, що прийнятий пізніше ніж Закони України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» та «Про охорону дитинства» більш точно трактує як обов?язок, а не право органів місцевого самоврядування забезпечувати пільговий проїзд студентів в транспорті.

Водночас, постанова Кабінету Міністрів України від 05.04.1999 №541, якою затверджено Порядок, дійсно адресована не органам місцевого самоврядування, а органам виконавчої влади. Так, зокрема, абзац третій пункту другого даної постанови зобовязує Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську і Севастопольську міські державні адміністрації забезпечити вирішення в установленому порядку всіх питань, пов'язаних з наданням студентам вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації та учням професійно-технічних навчальних закладів, які фінансуються з місцевих бюджетів, пільгового проїзду в приміському і міжміському автомобільному транспорті, а також пільгового проїзду всіх студентів та учнів професійно-технічних навчальних закладів у міському транспорті.

Отже, спеціальним нормативним актом, який визначає компетенцію та межі повноважень саме органів місцевого самоврядування в сфері пільгового перевезення окремих категорій осіб, в тому числі й студентів, є Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», підпунктом 2 пункту «а» статті 32 якого визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать забезпечення пільгового проїзду учнів, вихованців, студентів та педагогічних працівників до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування, за рахунок видатків відповідних місцевих бюджетів.

Враховуючи наведене, порядок забезпечення пільгового проїзду учнів, вихованців, студентів та педагогічних працівників до місця навчання і додому самостійно визначається органами місцевого самоврядування на свій розсуд, з існуючою умовою за рахунок видатків місцевого бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, виконкомом 03.02.2016 було прийнято рішення №47-1 «Про вартість проїзду в міському електричному транспорті (тролейбусі)», відповідно до якого встановлено тариф на разовий проїзд одного пасажира в міському електротранспорті (тролейбусі) 2,00 грн., вартість разового квитка на проїзд в транспорті (тролейбусі) для учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних навчальних закладів, студентів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації -1,00 грн.; вартість місячного проїзного квитка в міському електротранспорті (тролейбусі) для населення -105,00 грн., для учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних навчальних студентів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації 50,00 грн.

Дане рішення виконкому від 03.02.2016 №47-1 втратило чинність в звязку з прийняттям виконкомом рішення від 20.06.2018 №355-1 «Про вартість проїзду в міському електричному транспорті (тролейбусі)», яким встановлено тариф на разовий проїзд одного пасажира в міському електротранспорті (тролейбусі) 3,00 грн., вартість разового квитка на проїзд в транспорті (тролейбусі) для учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних навчальних закладів, студентів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації - 1,00 грн.; вартість місячного проїзного квитка в міському електротранспорті (тролейбусі) для населення -160,00 грн., для учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних навчальних студентів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації 50,00 грн.

Відповідно до листа Департаменту фінансів та бюджету Луцької міської ради від 15.11.2018 №13.1-9/921 Департаменту соціальної політики в бюджеті міста на 2018 рік передбачено видатки на компенсаційні виплати на пільговий проїзд електротранспортом окремим категоріям громадян рішенням Луцької міської ради від 22.12.2017 №36/2 «Про бюджет міста Луцька на 2018 рік» в сумі 37 384 4 тис. грн., рішенням від 26.09.2018 №47/1 «Про внесення змін до рішення міської ради від 22.12.2017 №36/2 «Про бюджет міста Луцька на 2018 рік» з врахуванням змін 41 584 4 тис. грн., рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради 07.11.2018 №685-1 «Про внесення змін до бюджету міста» - 42 584,4 тис. грн.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного рішення виконкому №431-1 від 18.07.2018 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху» питання забезпечення пільгового проїзду студентів було врегульоване шляхом надання такого проїзду міським електротранспортом, а відтак, рішення №431-1 від 18.07.2018 хоч і впливає на права студентів щодо пільгового перевезення, однак із врахуванням виконання свого обовязку органом місцевого самоврядування, було прийняте останнім правомірно.

При цьому, посилання сторони позивача на те, що відсутність конкретизації законодавцем виду міського транспорту, право на пільговий проїзд у якому мають студенти, свідчить про наявність такого права на пільговий проїзд у всіх видах міського транспорту, судом не взято до уваги, оскільки нормою підпункту 2 пункту «а» статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено обов?язок відповідача забезпечити такий проїзд, що й було зроблено останнім.

Що стосується посилань сторони позивача на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) та постанову ОСОБА_8 Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №521/17710/15-а, то суд зазначає наступне.

Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 дійсно містить висновок (зокрема п.5), що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Разом з тим, даний висновок суду зроблено виключно щодо ненормативних правових актів, що підтверджується подальшим висновком Суду про те, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Постанова ОСОБА_8 Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №521/17710/15-а підтверджує вказане вище, оскільки предметом розгляду було рішення Одеської міської ради в частині скасування попереднього власного рішення про затвердження технічної документації з інвентаризації земельної ділянки та оформлення за товариством документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою, тобто рішення, яке було актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію.

Предметом розгляду даної справи №803/2033/18 є нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування, який продовжує свою дію щодо регулювання певних суспільних відносин на увесь час своєї чинності, що свідчить про наявність права виконкому вносити до нього зміни або скасовувати його.

Вищенаведений висновок суду підтверджується також і рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009, в пункті 4 якого зазначено, що системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Це узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997 року N 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п'ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав пунктом другим (в частині, що стосується верхньої вікової межі студентів (18 років) рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху», оскільки така редакція даного рішення втратила чинність та не діє на момент розгляду справи. Крім того, відповідачем доведено правомірність прийняття рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 18 липня 2018 року №431-1 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 «Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху», що свідчить про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.

Ухвалою суду від 02.11.2018 констатовано відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, натомість відстрочено його сплату до ухвалення судового рішення у справі, а тому, із врахуванням приписів частини другої статті 133 КАС України та з огляду на відмову в задоволенні заявленого адміністративного позову, судовий збір підлягає до стягнення з позивача в належному до сплати розмірі 704грн.80коп.

Керуючись статтями 73-77, 133, 241-246, 250, 256,295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Законів України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні», «Про охорону дитинства», «Про місцеве самоврядування в Україні», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Стягнути зі ОСОБА_1 (43023, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету належну до сплати суму судового збору в розмірі 704грн.80коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, яке буде виготовлено 25 січня 2019 року.

Суддя В.В. Дмитрук