Справа № 2040/6078/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 р.Справа № 2040/6078/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., вул. Мар'їнська, 18-Б-3, м. Харків, 61004, повний текст складено 03.12.18 року по справі № 2040/6078/18

за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1

до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області третя особа ОСОБА_3

про визнання дії протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа ОСОБА_3, в якому просили суд:

- визнати незаконними дії державного виконавця Комінтернівського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області (на сьогоднішній день Міжрайонний ВДВС по Основ'янському та Слобідському районам м. Харків ГТУЮ у Харківській області), які полягали у безпідставному відкритті виконавчих проваджень №53576889, №59929767, №53576835;

- скасувати постанови державного виконавця від 18.11.2016 р. про відкриття ВП №59929767; від 15.03.2017 року про відкриття ВП №53576889; від 15.03.2017 року про відкриття ВП №53576835; постанову про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу від 29.03.2017 року в рамках ЗВП №53667659; Акт про реалізацію предмета іпотеки від 29.03.2017року.

Ухвалою суду від 17.08.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

29.10.2018 року третьою особою ОСОБА_3, подано через канцелярію суду заяву про те, що він не визнає адміністративного позову, зазначено про недотримання позивачами строків на звернення до суду та наявність в Московському районному суді м.Харкова справи з аналогічним предметом позову.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року клопотання третьої особи ОСОБА_3 про залишення адміністративного позову без розгляду задоволено.

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа ОСОБА_3 про визнання дії протиправними та скасування постанов залишено без розгляду.

Позивач, ОСОБА_1, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції, для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач, ОСОБА_1, посилається на порушення судом першої інстанції при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на її думку, прийняття рішення судом першої інстанції.

Виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг строку позовної давності на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження розпочався з 25.04.2017 року, тоді як доказів вчинення дій щодо оскарження дій/рішень державного виконавця в порядку, визначеному КАС України позивачами суду не надано.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (ч.1 ст.5 КАС України).

Важливо, щоб звернення особи до адміністративного суду за захистом її прав, свобод або законних інтересів відбувалось в межах процесуальних строків, встановлених законодавством.

Процесуальним строком у відповідності до п.1 ст.118 КАС України є встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами; для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

У статті 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу ДВС, приватного виконавця.. Згідно з положеннями частини першої, другої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду:1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Зі змісту наведених норм слідує, що суд самостійно повинен перевірити чи пропущено позивачем встановлений строк звернення до суду, якщо так, то чи є в матеріалах адміністративного позову докази поважності причин його пропуску.

При цьому, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав що строк звернення до суду закріплений в нормах національного законодавства не є абсолютним.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, тобто навіть у разі пропуску строку звернення до суду без відповідних додаткових обґрунтувань суд не може його застосувати.

Крім того, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

Правила строку звернення до суду закріплені в нормах КАС України є свого роду "фільтром", який сприяє формуванню законного і справедливого правосуддя, унеможливлюючи зловживання правом на звернення та стабілізуючи суспільні відносини. Однак неправильно застосовувати його, як перешкоду в зверненні до суду для захисту порушених прав та інтересів особи, не дозволяється.

У відповідності до ст. 121 КАС Укоаїни, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При визначенні початку строку звернення до адміністративного суду, суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

При цьому, колегія суддів зазначає, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поважними визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними і не залежать від волевиявлення і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дії.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини повинні бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічну позицію висловив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 12 вересня 2017 року по справі № 823/133/16.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачі по справі дізналась про наявність оскаржуваних постанов Міжрайонного ВДВС по Основ'янському та Слобідському районам м. Харків ГТУЮ у Харківській області лише 16 липня 2018 року після отримання матеріалів цивільної справи №643/5859/17 разом з матеріалами зведеного виконавчого провадження №53667659, що підтверджується Довідкою АО «Ястребова, Кузьмін і партнери» про надходження вхідної кореспонденції №773 від 24.07.2018р.»

Таким чином, позивачі у справі не були сторонами зведеного виконавчого провадження №53667659, тому, в силу норм ЗУ «Про виконавче провадження», не мали права та можливості ознайомитись із матеріалами зведеного виконавчого провадження. Відповідно, з об'єктивних причин, не мали можливості виявити та своєчасно оскаржити дії державного виконавця в рамках даного зведеного виконавчого провадження.

Доступ до матеріалів ЗВП позивачі у справі отримали лише завдяки розгляду Московським районним судом м. Харкова цивільної справи №643/5859/17 за позовом ОСОБА_1 про скасування торгів (аукціону), як правочину.

Також, колегія суддів зауважує, що цивільний позов у справі №643/5859/17 був поданий ОСОБА_1, до Московського районного суду м. Харкова 10.05.2017р., провадження у справі №643/5859/17 відкрито судом 23.05.2017р.; клопотання ОСОБА_1 про витребування матеріалів ЗВП для огляду (з підтвердженням неможливості їх самостійного отримання) було задоволено Московським районним судом м. Харкова ухвалою від 12.01.2018р., проте фактично документи зведеного виконавчого провадження були отримані стороною позивача лише 24 липня 2018р.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що про існування постанов позивачі дізнались 24.07.2018р., та 25 липня 2018р. до Харківського окружного адміністративного суду було подано позов у даній справі, що підтверджується матеріалами справи.

Стосовно наявності аналогічного спору на розгляді в Московському районному суді м. Харкова, колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент вчинення вимог, установлених частинами першою- третьою та частинами п'ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України).

Що стосується дій державного виконавця при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення електронних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України: від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, від 6 квітня 2016 року у справі № 6-342гс16.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції залишаючи без розгляду позовні вимоги, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року по справі № 2040/6078/18, прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 311, 268, 243, 250, 310, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року по справі № 2040/6078/18 - скасувати.

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, тертя особа ОСОБА_3, про визнання дії протиправними та скасування постанов, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін В.А. Калиновський