Справа № 520/11066/18
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

28 січня 2019 р. № 520/11066/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Мельникова Р.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду у м. Харкові, третя особа: Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду у м. Харкова (місцезнаходження: 61140, Харківська область, м. Харків, вул. Гольдбергівська, 15, ) щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1);

- зобов'язати Слобожанське об'єднане Управління Пенсійного фонду у м. Харкова (місцезнаходження: 61140, Харківська область, м. Харків, вул. Гольдбергівська, 15, ) відновити нарахування та виплату пенсії з 01.02.2015 року ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) та сплатити заборгованість за весь період, протягом якого позивач мав право на виплату пенсії, але не отримала;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць за позовом ОСОБА_1 до Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду у м. Харкова.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона є пенсіонером за віком та у зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в її населеному пункті м. Амвросіївка, яке визнано тимчасового окупованою територію України, була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Харкова Харківської області, де звернулась із заявою про виплату пенсії до Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду у м. Харкова, в якому на теперішній час і перебуває на обліку. Проте, відповідач до цього часу не здійснив виплати пенсій або припинив виплату пенсії без прийняття будь-якого рішення про припинення виплати пенсії повідомлення про підстави припинення виплати пенсії, що не передбачено ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач зверталася через свого представника до відповідача із відповідним запитом з приводу питань виплати їй пенсії, однак була повідомлена, що виплату їй пенсії було припинено у зв'язку з ненаданням до 01.02.2015 року довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасово окупованих територій України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору по справі № 520/11066/18 до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою суду від 10.12.2018 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує, оскільки виплата пенсії позивачу була призупинена з відповідно до положень постанови КМУ від 12.12.2014 р. №715, якою передбачено, що пенсії внутрішньо переміщеним особам, що були взяті на облік до набрання чинності постанови КМУ від 05.11.2014 р. №637, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 1 лютого 2015 року довідки згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Так представником відповідача вказано, що позивачем не було надано до управління довідку та з 01.02.2015 року нарахування та виплату пенсії було призупинено. Таким чином, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Представником третьої особи до суду надано пояснення щодо позову в яких вказано, що станом на 04.01.2019 року позивач на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб не перебуває та з питань отримання в Основ'янському районі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не зверталась.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно до паспортного документу серії ВВ №203129, виданого Амвросіївським РВ УМВС України в Донецькій області, є громадянкою України, а відповідно до пенсійного посвідчення НОМЕР_2, виданого Пенсійним фондом України, є пенсіонером, якому призначено пенсію за віком.

Зі змісту позову вбачається, що позивач перебувала на пенсійному обліку за місцем проживання в АДРЕСА_1, проте з 2014 року перебуває на пенсійному обліку в Слобожанському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова.

При цьому, судом встановлено, що на підставі заяви позивача рішенням відповідача від 13.10.2014 з призначення пенсії було взято на облік електронну пенсійну справу ОСОБА_1, 1954 року народження з 01.09.2014 року.

Зі змісту зазначеної заяви вбачається, що позивачем зазначено адресу проживання: АДРЕСА_2.

Позивачем вказано, що вона перебуває на обліку у Слобожанському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова, яке на підставі відповідної заяви нараховувало пенсійне забезпечення та перераховувало належні до виплати суми по лютий 2015 року, але починаючи з 01.02.2015 року без правових підстав було припинено виплату пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, діючи через свого представника, звернулася до відповідача із запитом про надання інформації.

Листом від 14.11.2018 року №16678/48-01 представника позивача повідомлено, що ОСОБА_1 була взята на облік згідно заяви від 22.09.2014 р. і отримувала пенсію за віком з 01.09.2014 р. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.2014 р. №715 пенсії внутрішньо переміщеним особам, що були взяті на облік до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. №637, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 1 лютого 2015 року довідки згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509. ОСОБА_1 вищевказану довідку до управління не надала і з 01.02.2015 р. нарахування і виплату пенсії їй було призупинено. Також із посиланням на положення Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ №509 від 01.10.2014 р., та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 р. № 365, вказано, що поновлення виплати пенсії здійснюється на підставі особистого звернення та після підтвердження фактичного місця проживання (а.с. 15-16).

Суд зазначає, що Верховним Судом 08.05.2018 року розглянуто зразкову справу №Пз/9901/20/18 (№805/402/18-а) щодо аналогічних правовідносин, за результатами чого прийнято рішення, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень та відповідно до оприлюдненої постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року залишена без змін після апеляційного оскарження.

Відповідно до ч.3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Дана адміністративна справа відповідає ознакам типової справи, що визначені Верховним Судом у пункті 113 рішення від 08.05.2018 року, а отже судом при вирішенні даної справи мають бути враховані правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №Пз/9901/20/18 (№805/402/18-а).

Суд зазначає, що у положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою), 1996 року, згода на обов'язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами "досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися" права та принципи, що закріплені у Хартії.

При цьому, положеннями ст.8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

В той же час, положеннями ч.3 ст.4 Закону №1058-IV передбачено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Як встановлено судом, позивач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, проте у зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в її населеному пункті була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Харкова Харківської області.

При цьому, як вбачається, зі змісту наданого представником відповідача відзиву на позов вбачається, що позивач перебуває на обліку в Слобожанському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду у м. Харкові як внутрішньо переміщена особа.

Судовим розглядом справи встановлено, що розпорядженням УПФУ в Червонозаводському районі м. Харкова, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 "Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" реорганізовано шляхом злиття в Слобожанське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, яке є відповідачем по справі, від 12.03.2015 року № справи 179012/124 виплату пенсії позивачу припинено згідно запиту №165/06 від 24.02.2015 року до з'ясування.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже вказаною нормою визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Суд зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем виплату пенсії позивачу було припинено з 01.02.2015 року у зв'язку з ненаданням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Однак, суд зазначає, що положеннями Закону № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як не надання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції

Водночас, з аналізу положень Закону № 1058-IV вбачається, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Зі змісту відповіді відповідача на запит представника позивача та наданого до суду відзиву на позов вбачається, що обґрунтовуючи власну правову позицію, відповідач, зокрема, посилається на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII визначено, що внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомляти про фактичне місце проживання в найближчий територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції ( імміграції та еміграції), протягом 10 днів; повідомляти про зміну фактичного проживання або про повернення до покинутого місця проживання протягом 10 днів; один раз на шість місяців з»являтись до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

Відповідно до положень п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 31 грудня 2014 р. такої довідки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2014 р. № 715 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 637» внесено зміну до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 637 "Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції", замінивши в абзаці другому цифри і слова "31 грудня 2014 р." цифрами і словами "1 лютого 2015 р.".

Судовим розглядом справи встановлено, що оскільки, позивач станом на 01 січня 2015 року позивач не надала до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду у м. Харкові зазначену довідку, передбачену «Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», то виплату їй пенсії припинено.

Суд зазначає, що як передбачено положеннями п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Вищевказаний підзаконний акт не є законом, а тому не може звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Крім того, суд зазначає, що вказаний підзаконний акт не містить в собі підстав для припинення виплати пенсії, як не містять і обов'язку органів Пенсійного фонду припиняти виплату пенсії через відсутність довідки, виданої згідно із Порядком №509.

Водночас, суд зазначає, що положеннями Закону № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як не надання довідки пр взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

При цьому, до суду не надано жодних доказів на підтвердження припинення відповідачем виплати позивачу пенсії з підстав, визначених Законом № 1058-IV.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конституційним Судом України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Також у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейським судом з прав людини вказано, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу.

Отже, відповідач, припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 лютого 2015 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, що фактично призвело до втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

При цьому, оскільки під час судового розгляду справи встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу відбулося на підставі розпорядження УПФУ в Червонозаводському районі м. Харкова від 12.03.2015 року, то з огляду на положення ч.2 ст.9 КАС України суд приходить до висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог та скасування такого розпорядження.

Враховуючи обставини справи суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов'язання Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова відновити нарахування та виплату пенсії з 01.02.2015 року ОСОБА_1 та сплатити заборгованість з виплати пенсії.

Стосовно питання строків звернення до суду позивачем з даним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та строки перерахунку пенсій є Закон № 1058- IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Позивачем у адміністративному позові вказано та не спростовано відповідачем, що призначена пенсія виплачувалась їй щомісяця до лютого 2015 року, після чого її виплата була припинена.

При цьому, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про прийняття рішення про припинення виплати пенсії.

Суд зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, а згідно ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про звернення до негайного виконання постанови суду в межах стягнення суми за один місяць суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об'єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об'єднання; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

Таким чином, з огляду на обставини того, що присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1) до Слобожанського об'єднаного управління Пенсійного фонду у м. Харкові (61140, Харківська обл., м. Харків, вул. Гоьдбергівська, 15), третя особа: Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради (61001, Харківська обл., м. Харків, просп. Гагаріна, 7) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати розпорядження УПФУ в Червонозаводському районі м. Харкова від 12.03.2015 року про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1).

Зобов'язати Слобожанське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова відновити нарахування та виплату пенсії з 01.02.2015 року ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) та сплатити заборгованість з виплати пенсії.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.