Справа № 804/402/16
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 року

Київ

справа №804/402/16

адміністративне провадження №К/9901/17565/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року (головуючий суддя Гончарова І.А.) ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2017 року (головуючий суддя Шальєва В.А., судді - Білак С.В., Олефіренко Н.А.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Дніпропетровської області, в якому з урахуванням доповнення до позовної заяви, просила: визнати протиправним та скасувати наказ від 14 грудня 2015 року № 2756к про звільнення її з посади старшого прокурора Прокуратури м. Кривого Рогу та органів прокуратури Дніпропетровської області; поновити її на роботі в органах прокуратури Дніпропетровської області; поновити на посаді рівнозначній тій, яку вона займала до звільнення, яка існує на даний момент; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із розрахунку 8412 грн за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року та 16260 грн на місяць з 1 січня 2016 року до моменту фактичного поновлення на роботі.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_2 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 3 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Прокуратура Дніпропетровської області скористалася своїм правом та надіслала до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначила, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень.

Справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 7 лютого 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх І.А., Стрелець Т.Г.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 8 червня 2012 ОСОБА_2 займала посаду старшого прокурора Прокуратури м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

27 липня 2015 року ОСОБА_2 подала заяву до Прокуратури Дніпропетровської області, у якій просила допустити її до тестування для зайняття вакантної посади прокурора Прокуратури Криворізької місцевої прокурори № 3 Дніпропетровської області, де зазначала, що з вимогами щодо несумісності, визначеними статтею 18 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), ознайомлена.

Наказом Генерального прокурора України від 23 вересня 2015 року № 76ш, у зв'язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, міжрайонних, прокуратур із штатного розпису Прокуратури Дніпропетровської області виключено штатний розпис Прокуратури м. Кривого Рогу та встановлено у штатному розписі Криворізької місцевої прокуратурі № 3 Дніпропетровської області всього 37 штатних одиниць, у тому числі: керівник 1; перший заступник керівника - 1; заступник керівника - 2; прокурор - 27, головний спеціаліст з питань захисту державних таємниць - 2; спеціаліст 1 категорії - 2; водій - 1; прибиральник службових приміщень - 1.

25 вересня 2015 року ОСОБА_2, у відповідності до вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та пункту 5-1 Перехідних положень Закону № 1697-VII, попереджена про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі непроходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року.

За результатами проходження ОСОБА_2 тестування для зайняття посади прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області нею отримано підсумковий бал - 73,3, у зв'язку з чим вона перебувала на 44 місці у рейтинговому списку. Результати тестування позивач не оскаржувала.

Наказом Прокуратури Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року № 2756к ОСОБА_2 звільнено з посади старшого прокурора Прокуратури м. Кривого Рогу та з органів прокуратури Дніпропетровської області з 14 грудня 2015 року, у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII та пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно звільнено позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, з огляду на те, що вона не набрала необхідної кількості балів, які б дозволили їй зайняти посаду прокурора Криворізької місцевої прокурори № 3 Дніпропетровської області на конкурсній основі.

Зазначена позиція підтримана Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом № 1697-VII.

Згідно з пунктом 1 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону № 1697-VII, цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, за виключенням: пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону, які набирають чинності 15 квітня 2016 року; статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

У Додатку до Закону № 1697-VII наведено перелік і територіальну юрисдикцію місцевих та військових прокуратур, які запроваджують з 15 грудня 2015 року (абзац третій пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1697-VII.

Відповідно до підпункту «в» пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону, прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

На виконання пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII метою кадрового наповнення місцевих прокуратур наказом Генеральної прокуратури України від 20 липня 2015 року № 98 затверджено Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури (чинний на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 98).

Відповідно до пункту 1.2 Розділу І Порядку № 98 на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Пунктами 9.1, 9.5 Розділу ІХ Порядку № 98 передбачено, що рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності. Керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Таким чином, прокурори, які на день набрання чинності Законом № 1697-VII працювали у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах призначаються на посаду прокурора в новоутворену місцеву прокуратуру за умови успішного проходження тестування.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VІІ прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Враховуючи, що необхідний рейтинговий бал, який би дозволяв ОСОБА_2 претендувати на роботу у місцевій прокуратурі, нею не набрано, суди правильно виходили з відсутності у відповідача законних підстав пропонувати позивачу переведення на іншу посаду в новоутвореній прокуратурі.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади.

Враховуючи зазначені обставини, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення із займаної посади.

Щодо доводів касаційної скарги про порушення відповідачем норм трудового законодавства при звільненні, колегія суддів касаційної інстанції зазначає наступне.

За правилами статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюються законодавством. У свою чергу порядок призначення прокурорів місцевих прокуратур, які на день набрання чинності Законом № 1697-VII працювали у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, визначено цим Законом та Порядком № 98. За цими нормативними актами, які є спеціальними порівняно з нормами КЗпП України, умовою призначення прокурора на посаду в реорганізовану прокуратуру є успішне проходження тестування, а така умова позивачем не виконана, - у зв'язку з чим у відповідача не виникло обов'язку працевлаштовувати позивача в новоутвореній місцевій прокуратурі.

Посилання скаржника на ту обставину, що у день видачі оскаржуваного наказу про звільнення, наказ Генерального прокурора України від 23 вересня 2015 року № 76ш, покладений в його основу, не набув чинності, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зазначеним наказом зі штатного розпису прокуратури Дніпропетровської області у зв'язку з припиненням діяльності шляхом реорганізації з 15 грудня 2015 року було виключено, зокрема, Прокуратуру м. Кривого Рогу. Натомість включено штатні розписи новоутворених місцевих прокуратур. У результаті вказаної реорганізації посаду старшого прокурора Прокуратури м. Кривого Рогу, яку обіймала ОСОБА_2, скорочено 14 грудня 2015 року, про що вона була попереджена 25 вересня 2015 року, а тому наявність у наказі про її звільнення, зокрема, посилання на наказ від 23 вересня 2015 року, не суперечить вимогам Закону № 1697-VІІ і прав позивача не порушує.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2017 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Білоус

Судді І.Л. Желтобрюх

Т.Г.Стрелець