Справа № 806/8289/13-а
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 року

Київ

справа №806/8289/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4530/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуЖитомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області
на постановуЖитомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року (суддя М.С. Токарева)
та ухвалуЖитомирського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року (колегія у складі суддів: Т.С. Котік, А.В.Жизневська, Н.М. Малахова)
у справі№ 806/8289/13-а
за позовомДержавного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод»
доЖитомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області
проскасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (далі - ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод») звернулось до суду із адміністративним позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області №000064222 від 15 серпня 2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки, викладені в акті перевірки, є протиправними, оскільки реальність виконання господарських операцій зі спірним контрагентом підтверджується оформленими належним чином первинними документами. Окрім того, платник податку не може нести відповідальності за несумлінне ставлення своїх контрагентів до виконання ними податкових зобов'язань чи неспроможності податкових органів якісно та своєчасно виконувати свої обов'язки по перевірках.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області №000064222 від 15 серпня 2013 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій, проведених позивачем з контрагентом ТОВ «Ферко» підтверджується первинними документами.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, а також на неврахування судами безпідставності формування позивачем податкового кредиту за наслідками господарських операцій з контрагентом, не підтвердження реальності таких господарських операцій.

Відзив або заперечення на вказану касаційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає розгляду її по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні експортних операцій, за період з 01 березня 2013 року по 30 квітня 2013 року, за результатами якої складено акт від 31 липня 2013 року №499/22-2/00375504, яким встановлено порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 884988 грн.

Виявлені порушення відповідач пов'язує з тим, що у позивача не було підстав для включення сум ПДВ до складу податкового кредиту, оскільки до перевірки не було надано сертифікати походження, посвідчення якості та товарно-транспортні накладні, що підтверджували перевезення товарів були заповнені з порушеннями, а тому не можливо підтверджувати факт отримання позивачем товару. Крім того, відповідач вважає, що операції щодо придбання товарно-матеріальних цінностей ДП «Житомирський лікеро - горілчаний завод» у ТОВ «Ферко» не спричиняють реального настання правових наслідків, оскільки у контрагента позивача відсутні виробничі потужності, основні засоби та трудові ресурси для здійснення даного виду господарських операцій.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №000064222 від 15 серпня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1327482 грн. у т.ч. 884988 грн. - за основним платежем та 442494 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Судами попередніх інстанцій також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що реальність господарських операцій ДП «Житомирський лікеро - горілчаний завод» з ТОВ «Ферко» при виконанні договору поставки №27/1 від 27 лютого 2013 року, підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов'язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, а саме: актами прийому - передачі, податковими та видатковими накладними, платіжними дорученнями, товарно-транспортними накладними.

При укладенні договору сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству.

Суди окрім дослідження первинних документів, складених на реалізацію укладених зі спірним контрагентом договору, цілком обґрунтовано також врахували те, що отриманий товар від контрагента позивачем фактично використано у своїй господарській діяльності шляхом продажу його на експорт через компанію «Альфа Трейдінг Лімітед» та експортована до Об'єднаних Арабських Еміратів та Саудівської Аравії, що підтверджується вантажно-митними деклараціями.

Суди також зазначили, що для виконання умов контрактів з Компанією «Альфа Трейдінг Лімітед» позивачем було укладено з ТОВ «Дельта Вілмар СНД» договір доручення №1/246 від 06 березня 2013 року, про надання митно-брокерських послуг по декларуванню вантажів, належних позивачу, а саме олії соняшникової, що експортувалась до Об'єднаних Арабських Еміратів та Саудівської Аравії. Місце передачі товару - Комплекс з перевантаження та переробки тропічних олій - м. Южний.

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм попередні судові інстанції, вирішуючи спір по суті, дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судами попередніх інстанцій були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту на підставі податкових накладних виданих контрагентом.

При цьому цілком об'єктивно враховано, що наявність або відсутність окремих документів, таких як товарно-транспортні накладні, а так само помилки у їх оформленні не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції.

Верховний Суд вважає також за необхідне зауважити, що товаросупроводжувальні документи, на відсутність яких посилається відповідач, в даній справі, не можуть слугувати підставою для висновку щодо нереальності чи безтоварності укладеної угоди позивача з його контрагентом, оскільки такі документи не можуть однозначно ствердити про наявність таких фактів, з урахуванням тієї обставини, що правовідносини між господарюючими суб'єктами не пов'язані в сфері транспортування, так як основна їх мета це купівля-продаж товару.

Таким чином, судами правильно взято до уваги, що в обґрунтування донарахування податку на додану вартість відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про непідтвердження податковим органом порушення позивачем вимог податкового законодавства по даному епізоду.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є таким, що не ґрунтується на нормах закону, а тому воно підлягає скасуванню.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

.........................

.........................

...........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду