Справа № 809/161/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

24 січня 2019 року

справа №809/161/13-а

адміністративне провадження №К/9901/26394/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду

від 28 лютого 2013 року у складі головуючого судді Тимощука О.Л.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду

від 15 грудня 2015 року у складі колегії суддів Заверухи О.Б., Гінди О.М., Ніколіна В.В.

у справі № 809/161/13-а

за позовом Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області

до Приватного підприємства «Буран-Сервіс»

про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться на рахунках у банківських установах, які обслуговують відповідача,

У С Т А Н О В И В :

У січні 2013 року Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулася до суду з адміністративним позовом до Приватного підприємства «Буран-Сервіс» (далі - Підприємство, відповідач у справі), в якому просила накласти арешт на кошти та інші цінності, що знаходяться на рахунках Підприємства у банківських установах, котрі обслуговують відповідача, яке мотивоване наявністю податкового боргу, відсутністю майна у відповідача та правом податкового органу звертатися до суду з вимогами про накладення арешту на кошти платника податків відповідно до підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.

28 лютого 2013 року постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій висновувалися на недоведеності податковим органом факту відсутності у платника податків майна, яке може бути використане для погашення існуючого податкового боргу, а також не наданням позивачем інформації щодо наявності відкритих банківських розрахункових рахунків у Підприємства.

У лютому 2016 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій позивач посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи касаційної скарги обґрунтовує наявністю повноважень податкового органу, зокрема права звернення до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків. Позивач викладає зміст пункту 57.3 статті 57, підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14, підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, вважає доведеним факт відсутності у відповідача рухомого та нерухомого майна.

Відповідач своїм правом на подання заперечень (відзиву) на касаційну скаргу, не скористався, що не перешкоджає перегляду судових рішень та вирішення справи по суті.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Здійснюючи касаційний перегляд оскаржуваних судових рішень, Суд вважає, що зазначеним вимогам закону такі судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що у зв'язку із несплатою грошових зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями № від 04 квітня 2012 року (а.с.11), №00003215 від 12 січня 2012 року (а.с.13), № від 27 вересня 2011 року (а.с.15), № від 18 травня 2011 року (а.с.17) у відповідача за платежем з податку на прибуток утворився податковий борг на загальну суму 6114,25 грн.

Податковим органом на адресу відповідача направлялась податкова вимога форми «Ю1» за № 1/3607 від 04 грудня 2007 року (отримана 24 грудня 2007 року), що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення.

29 січня 2008 року відповідачем отримано другу податкову вимогу форми «Ю2» за №2/255 від 23 січня 2008 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Податковим органом, з метою виявлення активів платника податків, в квітні 2009 року були направлені запити до обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Інспекції державного технічного нагляду Івано-Франківської обласної державної адміністрації. З відповідей на вищенаведені запити встановлено, що рухомого або нерухомого майна за відповідачем не зареєстровано (а. с. 7 - 10).

У січні 2013 року позивач повторно звернувся із відповідними запитами на встановлення майна в Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Управління Держкомзему в м. Івано-Франківську, Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції (а.с.61-63).

Управління Державтоінспекції УМВС України в Івано-Франківській області повідомило листом від 29 січня 2013 року №16/108, що згідно бази даних автоматизованого обліку зареєстрованого автотранспорту Державтоінспекції області АІПС «Автомобіль» за відповідачем транспортні засоби у реєстраційно-екзаменаційних підрозділах не зареєстровані (а.с.60).

Здійснюючи касаційний перегляд справи, Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

За положеннями підпункту 20.1.17. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час звернення до суду), органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Правовий зміст та аналіз наведеної норми матеріального права чітко встановлює наявність підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення заявлених податковим органом позовних вимог, якими є, по-перше, наявність у платника податків податкового боргу, по-друге, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Відтак, при зверненні до суду податковий орган має довести наявність у платника податків податкового боргу, а також те, що у нього відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій здійснили висновок про те, що податковим органом на виконання вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час ухвалення судових рішень) не надано належних та достатніх доказів відсутності у відповідача майна.

Суди встановили наявність інформації від певних органів виконавчої влади щодо відсутності у підприємства майна станом на 2009 рік, тобто за чотири роки до звернення до суду із цим позовом. Враховуючи об'єктивну можливість зміни за цей період майнового стану відповідача, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про неможливість прийняти таку інформацію як належний доказ відсутності майна.

Суди першої та апеляційної інстанції також установили, що дії, які вчинив податковий орган перед зверненням з даним позовом до суду, полягають лише у направленні запитів до відповідних органів щодо майна, яке могло бути зареєстровано. В матеріалах справи наявний Лист Управління Державтоінспекції УМВС України в Івано-Франківській області повідомило листом від 29 січня 2013 року №16/108, який утримує актуальну інформацію на час звернення позивача до суду із позовом та який свідчить про те, що за відповідачем транспортні засоби у реєстраційно-екзаменаційних підрозділах не зареєстровані.

Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що надані податковим органом запити до відповідних органів та лист Управління Державтоінспекції УМВС України в Івано-Франківській області не доводять факт відсутності майна у Підприємства. Доводи стосовно того, що балансова вартість майна менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу взагалі не покладені позивачем в обґрунтування підстав звернення до суду.

Суд також вважає доречним зауваження суду апеляційної інстанції про не надання податковим органом інформації щодо наявності відкритих банківських розрахункових рахунків у Приватного підприємства «Буран-Сервіс».

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року у справі № 809/161/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер