Справа № 420/6392/18
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6392/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Салюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського районного суду міста Одеси, Голови Київського районного суду міста Одеси Чванкіна Сергія Анатолійовича про визнання дій / бездіяльності неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, поновлення на роботі, стягнення оплати праці за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаною позовної заявою, в якій просить суд визнати протиправними дії або бездіяльність голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна Сергія Анатолійовича щодо: 1.1 ненадання відповіді на заяви: від 22 листопада 2018 року «Про поновлення у списках суддів та виплату за вимушений прогул»; від 27 листопада 2018 року «Про видачу біографічної довідки та копії послужного списку»; від 27 листопада 2018 року «Про надання відповіді на заяву від 22 листопада 2018 року»; 1.2 доручення розгляду заяв: від 22 листопада 2018 року «Про поновлення у списках суддів та виплату за вимушений прогул»; від 27 листопада 2018 року «Про видачу біографічної довідки та копії послужного списку»; від 27 листопада 2018 року «Про надання відповіді на заяву від 22 листопада 2018 року»; заступнику голови Київського районного суду м. Одеси Тонконоженку Миколі Миколайовичу; відмови видати наказ щодо поновлення ОСОБА_1 у списках суддів Київського районного суду м. Одеси, щодо оплати за вимушений прогул, щодо внесення записів до трудової книжки; зобов'язати Київський районний суд м. Одеси вчинити дії щодо поновлення ОСОБА_1 у списках суддів та штаті Київського районного суду м. Одеси, а саме, 2.1 видати наказ, яким: скасувати наказ № 18-ОС від 18 жовтня 2016 року про відрахування ОСОБА_1 із штату Київського районного суду м. Одеси; поновити ОСОБА_1 у списках суддів та у штаті Київського районного суду м. Одеси з « 14» листопада 2018 року; провести ОСОБА_1 оплату за вимушений прогул з « 02» листопада 2018 року до моменту поновлення на посаді судді та відновлення у списку суддів; внести записи до трудової книжки ОСОБА_1 щодо поновлення з « 14» листопада 2018 року у списках суддів та у штаті Київського районного суду м. Одеси; в частині поновлення ОСОБА_1 у списках суддів та у штаті Київського районного суду м. Одеси встановити негайне виконання рішення на підставі п.3 ч.1 ст. 371 КАС України; зобов'язати Київський районний суд м. Одеси, після вчинення дій щодо поновлення на посаді судді Київського районного суду м. Одеси, видати ОСОБА_1 біографічну довідку та копію послужного списку для подачі заяви про відставку до Вищої ради правосуддя.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.09.2016 Верховною Радою України ухвалено постанову № 3581-2, якою ОСОБА_1 звільнено з посади Київського районного суду міста Одеси за порушення присяги. Зазначена постанова була скасована рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 у справі № 800/532/16, яке набрало законної сили 13.11.2018. У зв'язку із цим 22.11.2018 позивач звернувся до голови Київського районного суду міста Одеси Чванкіна Сергія Анатолійовича із заявою про поновлення його у списках суддів Київського районного суду міста Одеси, видати наказ про оплату праці за вимушений прогул з моменту звільнення до моменту відновлення у списку суддів та внесення відповідного запису до трудової книжки. 27.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до голови суду із заявою про видачу біографічної довідки та копії послужного писку для подачі заяви про відставку для Вищої ради правосуддя. Однак будь-якої відповіді на вищезазначені звернення позивач не отримав. Також 27.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до голови суду з приводу відповіді на його звернення 22.11.2018. Листом від 30.11.2018 № 10708 за підписом заступника голови суду Тонконоженко М.М. позивачу повідомлено, що в рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 у справі № 800/532/16, яке набрало законної сили 13.11.2018, не зазначено про поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Київського районного суду міста Одеси та оплати за вимушений прогул; щодо внесення записів до трудової книжки та надання біографічної довідки судді та послужного списку позивачу повідомлено, що чинне законодавство відповідних підстав не містить. Позивач вважає передоручення головою суду надання відповіді на його звернення своєму заступнику неправомірною та просить визнати такі дії протиправними. Крім того, позивач вважає неправомірною бездіяльність голови суду, зазначаючи, що скасування акту індивідуальної дії про звільнення працівника тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку. Відтак, оскільки в судовому порядку постанову Верховної Ради України, якою позивача звільнено з посади судді Київського районного суду міста Одеси, скасовано, позивач підлягає поновленню на відповідній посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з метою чого позивач звернувся до голови суду 22.11.2018. Втім, голова суду неправомірно відмовив позивачу у поновленні на посаді, внесенні відповідних записів до трудової книжки та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що зумовило позивача звернутись за судовим захистом.

Ухвалою суду від 12.12.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб на 27.12.2018 о 10:00 год.

27.12.2018 до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від Голови Київського районного суду міста Одеси Чванкіна Сергія Анатолійовича та Київського районного суду міста Одеси за підписом його голови Чванкіна Сергія Анатолійовича надійшли відзиви на позовну заяву, відповідно до яких відповідачі позовні вимоги не визнали у повному обсязі, в задоволенні позову просили відмовити, зважаючи на те, що на підставі наказу голови Київського районного суду міста Одеси № 45-зп від 06.06.2017 заступник голови Київського районного суду міста Одеси Тонконоженко М.М. за дорученням голови суду розглядає звернення громадян, підприємств, установ, організації та надає їм відповіді, у зв'язку із чим надання відповідей на звернення позивача заступником голови суду здійснено без порушень. Крім того, підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Київського районного суду міста Одеси та виплату останньому середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Зокрема, рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 у справі № 800/532/16, яке набрало законної сили 13.11.2018, лише скасовано постанову Верховної Ради України від 29.09.2016 № 1603-VІІІ про звільнення судді ОСОБА_1 з посади у зв'язку з порушенням присяги, а питання поновлення на його роботі та виплати заробітку за час вимушеного прогулу судом не розглядалось та вирішувалось. Отже правові підстави, зокрема стаття 235 КЗпП України, унеможливлюють задоволення звернень позивача про його поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, на час набрання законної сили судовим рішенням у справі № 800/532/16, ОСОБА_1 виповнилося 65 років, що в силу ч.3 ст.127 Конституції України унеможливлює його поновлення на посаді судді та внесенні відповідних записів у трудову книжку.

В судовому засіданні, призначеному на 27.12.2018 о 10:00 год., оголошено перерву до 24.01.2019 о 10:00 год.

15.01.2019 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, а від відповідачів - заперечення на відповідь на відзив.

В судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги із викладених вище підстав підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.09.2016 Верховна Рада України прийняла Постанову № 1603-VIII про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду міста Одеси відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України у зв'язку з порушенням присяги судді.

Наказом голови Київського районного суду міста Одеси № 18-ос від 18.10.2016 ОСОБА_1 відрахували зі штату суддів Київського районного суду міста Одеси на підставі постанови Верховної Ради України 1603-VIII (номер реєстрації 3581-2).

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 по справі № 800/532/16 позов ОСОБА_1 частково задоволено: визнано протиправними дії ВРУ з розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м. Одеси за порушення присяги на позачерговому засіданні 29.09.2016; визнано незаконною та скасовано Постанову № 1603-VIII.

Вищезазначена постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2018, і таким чином, набрала законної сили з цієї дати.

У зв'язку із цим 22.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до голови Київського районного суду міста Одеси Чванкіна Сергія Анатолійовича із заявою про поновлення його у списках суддів Київського районного суду міста Одеси, видання наказу про оплату праці за вимушений прогул з моменту звільнення до моменту відновлення у списку суддів та внесення відповідного запису до трудової книжки.

22.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до голови суду із заявою про видачу біографічної довідки та копії послужного списку для подачі заяви про відставку для Вищої ради правосуддя.

У зв'язку із неотриманням будь-якої відповіді на вищезазначені звернення позивач 27.11.2018 звернувся до голови суду з приводу відповіді на його звернення 22.11.2018.

Листом від 30.11.2018 № 10708 за підписом заступника голови суду Тонконоженко М.М. позивачу повідомлено, що в рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 у справі № 800/532/16, яке набрало законної сили 13.11.2018, не зазначено про поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Київського районного суду міста Одеси та оплати за вимушений прогул; щодо внесення записів до трудової книжки та надання біографічної довідки судді та послужного списку позивачу повідомлено, що чинне законодавство відповідних підстав не містить. У зв'язку із цим у внесенні відповідних заспів та наданні наведених документів позивачу відмовлено.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» голова місцевого суду визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду.

Згідно з ст.25 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» заступник голови місцевого суду здійснює адміністративні повноваження, визначені головою суду.

На підставі наказу голови Київського районного суду міста Одеси № 45-зп від 06.06.2017 заступник голови Київського районного суду міста Одеси Тонконоженко М.М. за дорученням голови суду розглядає звернення громадян, підприємств, установ, організацій та надає їм відповіді.

При викладених обставинах суд вбачає надання відповідей на звернення ОСОБА_1 від 22.11.2018 та 27.11.2018 заступником голови Київського районного суду міста Одеси Тонконоженко М.М. такими, що відповідають вимогам законодавства та регламентованій процедурі документообігу суду, що також саме по собі не порушує права та інтереси позивача, у зв'язку із чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи спір, суд враховує, що Верховний Суд, ухвалюючи рішення у справі ОСОБА_1 11.05.2018, досліджував позовні вимоги про визнання протиправними дії або бездіяльності ВРУ щодо неповідомлення судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 про проведення позачергового засідання ВРУ від 29.09.2016; визнання протиправними дій або бездіяльності ВРУ стосовно неоголошення подання Вищої ради юстиції щодо рекомендації звільнити ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду міста Одеси за порушення присяги; визнання протиправними дій ВРУ щодо голосування втретє за проект Постанови № 3581-2 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду міста Одеси, яке відбулось о 12 годині 32 хвилини 58 секунди; визнання незаконною Постанови ВРУ від 29.09.2016 № 1603-VIII «Про звільнення судді», якою ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського районного суду міста Одеси у зв'язку з порушенням присяги судді та її скасування; закриття дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1

Отже, питання щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Київського районного суду міста Одеси Верховним Судом в межах справи № 800/532/16 не досліджувалося.

На момент вирішення спору повноваження щодо звільнення судді віднесено до компетенції Вищої ради правосуддя та визначені Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі - Закон № 1798-VIII).

Так ч. 1 ст. 3 Закону № 1798-VIII визначено, що Вища рада правосуддя, серед іншого, вносить подання про призначення судді на посаду; ухвалює рішення стосовно порушення суддею чи прокурором вимог щодо несумісності; забезпечує здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження щодо судді; ухвалює рішення про звільнення судді з посади; ухвалює рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; ухвалює рішення про переведення судді з одного суду до іншого, рішення про відрядження судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації; ухвалює рішення про припинення відставки судді; здійснює інші повноваження, визначені цим Законом та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною третьою ст. 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» у випадку скасування судом рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, Вища рада правосуддя розглядає відповідну дисциплінарну справу повторно. Повторний розгляд справи здійснюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі у порядку, визначеному статтею 49 цього Закону.

Із наведеного випливає, що питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді судді має бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством на даний час, тобто Вищою радою правосуддя, як єдиним компетентним органом повноважним приймати рішення щодо призначення суддів на посади.

У зв'язку із цим суд відхиляє посилання позивача на ч.1 ст. 235 КЗпП України та відповідну судову практику, оскільки питання призначення суддів на посади регламентовано спеціальним законодавством, а законодавство про працю за загальними правилами проходження публічної служби застосовується субсидіарно.

Також суд не приймає до уваги посилання сторони позивача на накази голови Верховного Суду України «Про виконання Постанови Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 60-VIII», «Про забезпечення організаційних заходів щодо введення судді Верховного Суду України ОСОБА_6. до складу Судової палати в адміністративних справах» та «Про виплату суддівської винагороди ОСОБА_6.», як на підставу для застосування аналогічної процедури поновлення позивача на посаді судді шляхом видання головою суду відповідних наказів, оскільки 05.01.2017 набрав чинності Закон України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 року № 1798-VIII, яким змінено законодавство, що регулює питання призначення та звільнення судді, зокрема такі повноваження надані виключно Вищій раді правосуддя, і саме на підставі актів зазначеного органу голова суду має право видавати відповідні накази.

В цьому аспекті суд також враховує, що в рішенні ЄСПЛ «Куликов та інші проти України» від 19 січня 2017 року (заяви № 5114/09 та 17 інших), яке набуло статусу остаточного, відхилено прохання щодо вжиття заходів індивідуального характеру шляхом поновлення заявника на посаді.

Зокрема, ЄСПЛ вказав на впровадження в Україні станом на сьогодні повномасштабної судової реформи, яка включає внесення змін до Конституції та законів України, а також інституційні зміни, та наголосив на тому, що, враховуючи обсяг та обставини заяви, що розглядається, не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження primafacie даремними і безрезультатними. Відтак Суд вирішив не дотримуватись підходу, обраного у справі «Волков проти проти України» щодо вжиття індивідуальних заходів (пункт 148 рішення «Куликов та інші проти України»).

Крім того, суд враховує, що дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 р. N 21-87а13.

Заявлені до суду вимоги позивача у даній справі, які на переконання позивача обумовлюють справедливий розсуд спору, - з одного боку поєднані із виходом за межі дискреційних повноважень голови суду при виданні відповідного наказу в умовах чинного законодавства, а з іншого - ігноруванні чинних правових процедур, які віднесені до дискреційних повноважень конкретного державного органу - Вищої ради правосуддя.

Поряд із тим, позивач не надав доказів звернення до Вищої ради правосуддя щодо відновлення його статусу судді.

Також слід зазначити, що вимоги позивача про відновлення його статусу судді є наслідком скасування Верховним Судом постанови Верховної Ради України в частині його звільнення з посади судді Київського районного суду міста Одеси у зв'язку з порушенням присяги судді.

В цьому аспекті слід відмітити, що процесуальні питання, пов'язані із виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульовані розділом IV КАСУ.

Зокрема встановлення способу чи порядку виконання судового рішення визначені ст. 378 КАС України.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду (ч. 1 ст. 378 КАС України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 378 КАС України).

Однак, за обставин справи, позивач не скористався своїм правом звернення до Верховного Суду для встановлення способу або порядку виконання судового рішення.

Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання його вчинити дії, суд зазначає наступне.

Повноваження голови місцевого суду встановлені ч. 1 ст. 24 Закону № 1402-VIII, а саме: голова місцевого суду: 1) представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами; 2) визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду; 3) контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, а також вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства; 4) видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв'язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ; 5) повідомляє Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України, а також через веб-портал судової влади про вакантні посади суддів у суді у триденний строк з дня їх утворення; 6) забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду; 7) організовує ведення в суді судової статистики та інформаційно-аналітичне забезпечення суддів з метою підвищення якості судочинства; 8) сприяє виконанню вимог щодо підвищення кваліфікації суддів місцевого суду; 9) вносить на розгляд зборів суду пропозиції щодо кількості та персонального складу слідчих суддів; 10) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Із аналізу даної норми слідує, що ч. 1 ст. 24 Закону «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що голова суду може видати відповідний наказ виключно на підставі акта про призначення на посаду або переведення. Судове рішення в якості такого акту не вказане.

Відтак, наявність лише судового рішення, яким скасовано постанову Верховної ради України про звільнення судді із займаної посади не є достатньою підставою для прийняття у зв'язку з цим головою суду рішення про поновлення судді на посаді та зарахування його до штату, оскільки прийняття такого рішення виходить за межі повноважень голови суду визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у голови Київського районного суду міста Одеси відсутні повноваження самостійно без відповідного акта видавати наказ на підставі п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону «Про судоустрій і статус суддів», його бездіяльність не може вважатись протиправною, у зв'язку із чим суд також позбавлений можливості зобов'язати відповідача вчинити дії, що не входять до його компетенції, визначеної ч.1 ст.24 Закону «Про судоустрій і статус суддів».

На підставі викладеного та з урахуванням того, що позивач не звертався до Вищої ради правосуддя як органа, який уповноважений приймати рішення щодо проходження суддею публічної служби, також не скористався своїм правом звернення до Верховного Суду про встановлення способу та порядку виконання рішення від 11.05.2018, суд приходить до висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, які не можуть бути поновлені судом адміністративної юрисдикції в межах даної справи.

У зв'язку із вищезазначеним, не підлягає до задоволення похідна позовна вимога про зобов'язання відповідачів видати позивачу біографічну довідку та копію послужного списку для подачі заяви про відставку до Вищої ради правосуддя, оскільки вирішення цього питання нерозривно пов'язано із фактичним поновленням позивача в списках суддів Київського районного суду міста Одеси та внесенням відповідних змін до трудової книжки.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; 65009, АДРЕСА_1) до Київського районного суду міста Одеси (; 65080, м. Одеса, вул. Варненська, 3-Б), Голови Київського районного суду міста Одеси Чванкіна Сергія Анатолійовича (65080, м. Одеса, вул. Варненська, 3-Б) про визнання дій / бездіяльності неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, поновлення на роботі, стягнення оплати праці за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.01.2019 року.

Суддя І.В. Завальнюк

.