Справа № 802/2156/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2019 року

Київ

справа №802/2156/16-а

адміністративне провадження №К/9901/20087/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року (суддя Крапівницька Н.Л.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Ватаманюка Р.В., суддів Сторчака В.Ю., Мельник-Томенко Ж.М.) у справі № 802/2156/16-а у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа - Атестаційна комісія №11 Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, про визнання дій протиправними, визнання незаконним та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - ГУ НП у Вінницькій області), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо призначення та проведення атестації позивача; визнати незаконним та скасувати рішення (висновок) Атестаційної комісії №11 ГУ НП у Вінницькій області від 19 серпня 2016 року про невідповідність позивача займаній посаді; визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 27 вересня 2016 року №174 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції; поновити його на посаді поліцейського роти дорожньо-патрульної служби ГУ НП у Вінницькій області та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, позов задоволено у повному обсязі.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ГУ НП у Вінницькій області просить скасувати оскаржувані судові рішення і прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На думку скаржника, атестування позивача проведене в межах повноважень атестаційної комісії та у спосіб, передбачений законом, а тому висновки судів попередніх інстанцій про порушення порядку проведення атестування є безпідставними. Також, на обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували, що під час прийняття рішення про невідповідність позивача займаній посаді атестаційна комісія керувалася результатами тестування позивача, згідно з якими його рівень знань законодавчої бази, загальних здібностей і навичок, є недостатнім. Зауважує, що рішення атестаційної комісії про службову відповідність чи невідповідність поліцейського є дискреційним правом атестаційної комісії.

Крім того, скаржник звертає увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки про порушення свого права він дізнався 22 серпня 2016 року під час ознайомлення із атестаційним листом, а про наявність наказу про звільнення - 27 вересня 2016 року, під час отримання його витягу. До суду ж позивач звернувся лише 12 грудня 2016 року, тобто, з пропуском встановленого законом місячного строку.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з лютого 2007 року по листопад 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

7 листопада 2015 року наказом ГУ НП у Вінницькій області №2 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу до органів Національної поліції України на посаду поліцейського роти дорожньо-патрульної служби ГУ НП у Вінницькій області.

Згідно з наказом ГУ НП у Вінницькій області від 12 лютого 2016 року № 146 вирішено провести атестування поліцейських ГУ НП у Вінницькій області та підпорядкованих підрозділів атестаційними комісіями ГУ НП у Вінницькій області.

19 серпня 2016 року Атестаційною комісією №11 ГУ НП у Вінницькій області проведено атестування позивача, про що складено протокол ОП №15.00025234.0061003.

За результатами атестування комісією зроблено висновок, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

27 вересня 2016 року наказом начальника ГУ НП у Вінницькій області №174 о/с позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 5 частини першої статті 77 (через службову невідповідність).

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з незаконності звільнення позивача, оскільки таке відбулося за відсутності правових підстав та без дотримання вимог Закону України «Про Національну поліцію».

Колегія суддів погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII.

Так, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Отже, пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII не передбачено проведення атестування чи переатестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, а також обмеження, пов'язані зі службою в поліції, визначені у статтях 49, 61 Закону №580-VIII. До таких вимог належать, зокрема: досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.

Натомість, завданням атестування, згідно з частиною першою статті 57 Закону №580-VIII, є оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівні, фізична підготовка на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Частиною другою статті 57 Закону №580-VIII визначений вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, до яких належать: призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у частині другій статті 57 Закону №580-VIII, суперечить частині другій статті 19 Конституції України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №580-VІІІ, жодних застережень про тимчасовість призначення позивача на посаду поліцейського роти дорожньо-патрульної служби ГУ НП у Вінницькій області суди не встановили. Тобто, питання відповідності позивача вимогам до поліцейських було вирішено на момент видання наказу про прийняття на службу.

На вказаній посаді позивач пропрацював менше одного року, питання про призначення його на вищу посаду, переведення на нижчу посаду або притягнення до відповідальності в межах дисциплінарної процедури відповідачем не вирішувалось.

Таким чином, призначення атестації позивача одразу ж після прийняття його на службу в поліцію безвідносно до вирішення питань кар'єри (призначення на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження є незаконним.

Щодо посилань скаржника на незадовільні результати тестування як на обставину, що свідчить про службову невідповідність позивача, Суд їх до уваги не приймає, оскільки саме по собі проведення атестування щодо позивача відбулося без наявності на те законних підстав.

При цьому, суд касаційної інстанції зауважує, що відповідно до вимог законодавства передумовою винесення наказу про призначення особи на посаду поліцейського є вирішення питання щодо його відповідності вимогам, які передбачені Законом України №580-VІІІ. Саме під час вирішення питання про прийняття позивача на службу до поліції відповідач мав право оцінити ділові, професійні, особисті якості, освітній та кваліфікаційній рівень, фізичну підготовку та прийняти рішення про прийняття його на роботу або відмову у прийнятті на роботу. Однак, після зарахування на посаду, відповідач має право звільняти працівника лише у разі неналежного виконання ним своїх обов'язків (стаття 58 Закону № 580-VІІІ).

Отже, з'ясування відповідності особи вимогам до поліцейського, визначеним у статтях 49, 61 Закону №580-VIII, повинно встановлюватися до прийняття такої особи на службу, а не після.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність, необхідність поновлення позивача на відповідній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи касаційної скарги щодо неприпустимості втручання суду у дискреційні повноваження атестаційної комісії колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки пункт 3 частини третьої статті 2 КАС України (в редакції, що була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачав, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тому суди в наведеній категорії справ мають право і зобов'язані перевіряти обґрунтованість оскаржуваного рішення атестаційної комісії.

Наведене узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів, встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті. За загальним правилом, суди повинні утримуватися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору.

Стосовно посилань касаційної скарги на пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зауважує, що протокольною ухвалою суду першої інстанції, занесеною до журналу судового засідання від 19 грудня 2016 року, визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом та, відповідно, поновлено такий строк (а.с. 68).

При цьому, Суд звертає увагу на те, що за змістом частин першої та другої статті 341 КАС України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення на підставі встановлених фактичних обставин справи та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судом чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, або додатково перевіряти докази.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

постановив :

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець