Справа № 160/9417/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2019 року Справа № 160/9417/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
за участі секретаря судового засіданняКлочек Д.Я.
представника позивача представника відповідача Свінухова О.В. Статьєвої А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Южнерудпром" до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій,-
Публічне акціонерне товариство "Южнерудпром" (далі - ПАТ "Южнерудпром", позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
В обґрунтування заяви зазначено, що відповідачем арештовано, оцінено та виставлено на електроні торги (систему електронних торгів арештованим майном) комплекс будівель та споруд (ЦИК) належних на праві власності ПАТ "Южнерудпром". Загальний розмір заборгованості ПАТ "Южнерудпром" за зведеним виконавчим провадженням №53474026 становить 1627575,85 грн. При цьому, за даними оцінки, яку організував відповідач, вартість об'єкта оцінки становить 9654300,00 грн., тобто майже у 6 разів більше загальної суми боргу за заведеним виконавчим провадженням. Також, зазначено про наявність у позивача іншого майна, на яке мало бути здійснено першочергове звернення стягнення, враховуючи положення ст. 48 та ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на викладене, позивач вважає дії відповідача протиправними, у зв'язку з чим просить задовольнити позовну заяву.
Ухвалою суду від 12.12.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
14.12.2018 до суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що на виконанні у відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження (в складі, якого знаходиться 31 виконавче провадження на загальну суму 1627575,85 грн.) про стягнення з ПАТ «Южнерудпром» (код 05467518) на користь держави, в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заборгованості. Зазначене виконавче провадження надійшло до відділу ДВС з Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області на підставі ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», так як відповідно до постанови про передачу виконавчого провадження в ході перевірки майнового стану боржника, постановами від 23.02.2017 та 05.05.2017 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках в фінансових установах, згідно відповіді з ДФС України. Однак, згідно з відповідями з банків, на рахунках кошти відсутні. Згідно відповіді з Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області, транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Жодних дій, направлених на фактичне виконання виконавчих документів про стягнення коштів на користь держави та державних цільових фондів протягом 2017-2018 років боржником не було здійснено. Станом на 13.12.2018 жодних сплат від позивача не надходило. З огляду на викладене, відповідач вважає, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим, просив відмовити у задоволенні позовної заяви.
Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити в задоволенні позовної заяви з огляду на викладені у відзиві обставини.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані до суду документи та матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
07.12.2018 позивач за допомогою офіційного сайту СЕТАМ дізнався про оцінку та продаж майна - виробничого комплексу ПАТ «Южнерудпром».
Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно зі ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Згідно з ч. 5, ч. 6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
З матеріалів справи видно, що загальний розмір заборгованості позивача за ВП №53474026 становить 1627575,85 грн.
Згідно з ч.1, 5 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.
Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо на зазначене у частині п'ятій цієї статті майно накладається арешт, воно реалізується в такій черговості:
1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер'єру офісів, готова продукція та товари тощо);
2) об'єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.
Таким чином, суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачається певний порядок звернення стягнення на майно боржника зокрема юридичних осіб, у якому можна виділити зокрема такі етапи:
1) звернення стягнення на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах;
2) звернення стягнення на все інше майно боржника.
Твердження відповідача стосовно відсутності у позивача іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.
З огляду на викладене, суд робить висновок про наявність у позивача майна, на яке відповідно до вимог ст. 48 та ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», відповідачем мало бути звернено стягнення.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 9, 77, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 17 січня 2019 року.

Суддя Р.З. Голобутовський