Справа № 826/14357/17
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року (повний текст складено 16 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просив визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача, що виражено листом від 09 жовтня 2017 року №3356/В/10-36-13-01 про відмову в призупиненні нарахування орендної плати за договором оренди землі від 22 січня 2016 року, який укладено між ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області в особі виконуючого обов'язки начальника відділу Держгеокастру у Київській області Перевертайло Ю.В., зобов'язати відповідача зупинити нарахування орендної плати за вказаним договором оренди землі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №365/298/16-ц, зарахувати сплачену орендну плату за 2016-2017 роки, після набрання законної сили рішенням у цивільній справі №365/298/16-ц, на наступні роки користування земельною ділянкою за вказаним договором оренди землі.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції частково та ухвалити нове рішення в частині задоволення позовної вимоги про зарахування сплаченої орендної плати за 2016-2017 роки, на наступні роки користування земельною ділянкою за договором оренди землі від 22 січня 2016 року, який укладено між ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області в особі виконуючого обов'язки начальника відділу Держгеокастру у Київській області Перевертайло Ю.В. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що з моменту передачі позивачу земельної ділянки за договором оренди землі від 22 січня 2016 року з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 39,2864 га, він був позбавлений свого законного права володіти та користуватись вказаною земельною ділянкою через обставини, за які він не відповідає, а тому він звільняється від сплати за весь час, протягом якого майно не могло бути ним використане.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав, в суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що законодавством визначено обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати, який позивачем в повній мірі виконано у 2016-2017 роках і беручи до уваги, що договір оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року який укладено між ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області не припинено, він має сплачувати орендну плату за відповідну земельну ділянку за 2016-2017 роки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22 січня 2016 року між позивачем та Головним управлінням Держгеокастру у Київській області укладено договір оренди землі (а.с.10), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 39,2864 га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Жуківської сільської ради Згурівського району Київської області.

Відповідно до п.8 вказаного договору орендна плата вноситься орендарем у наступних формах та розмірах у грошовій формі безготівково, у розмірі 8 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок на рік. Станом на момент укладання цього договору сума орендної плати, що вноситься орендарем за використання земельної ділянки, складає 103219,19 грн. на рік.

Згідно з актом приймання-передачі об'єкта оренди від 27 січня 2016 року (а.с.12) орендодавець Головне управлінням Держгеокадастру у Київській області в особі виконуючого обов'язки начальника відділу Держгеокастру у Згурівському районі Київської області Перевертайло Ю.В. передав, а орендар ОСОБА_2 прийняв у своє користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 39,2864 га, яка знаходиться на території Жуківської сільської ради Згурівського району Київської області.

Позивачем було сплачено орендну плату за 2016 та 2017 роки, що підтверджується копіями квитанції від 22 серпня 2016 року №7 на суму 103219,19 грн. (а.с.13) та платіжного доручення від 07 серпня 2017 року №6140 на суму 103219,19 грн. (а.с.14).

Представник позивача звернувся до Головного управління ДФС у Київській області із заявою від 06 вересня 2017 року (а.с.19), в якій просив зупинити (у відповідності до ч.6 ст.762 ЦК України) нарахування орендної плати за земельну ділянку державної форми власності, площею 39,2864 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Жуківської сільської ради Згурівського району Київської області та надати роз'яснення щодо повернення чи/або зарахування на наступні роки (2018-2019 роки) сплаченої орендної плати за 2016-2017 роки, зазначаючи, що в порушення його прав ОСОБА_4 здійснює обробіток зазначеної земельної ділянки чим перешкоджає позивачу вільно користуватися земельною ділянкою.

Листом від 09 жовтня 2017 року №3356/В/10-36-13-01 (а.с.20) відповідач повідомив, що оскільки договір оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року не припинено, то відповідно до його умов та згідно з п.1 ст.287 ПК України позивач має сплачувати орендну плату за земельну ділянку за 2016-2017 роки.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що податковий обов'язок платника податків є безумовним, а підстави припинення податкового обов'язку чітко визначені ПК України, а не Цивільним кодексом України, як помилково вважає позивач та на момент розгляду справи відсутнє рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння, або докази розірвання договору оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.288.2-288.4 наведеної статті платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Положеннями п.37.3 ст.37 ПК України передбачено, що підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.

Таким чином, нормами податкового законодавства, яке регулює спірні правовідносини передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких припиняється виконання податкового обов'язку, та до таких підстав не віднесено перебування земельної ділянки у чужому незаконному користування, що перешкоджає орендарю користуватися такою земельною ділянкою.

Позивач посилається на положення ч.6 ст.762 ЦК України, за якою наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, та зазначає, що він не мав змогу користуватися земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 39,2864 га, яка була передана йому в оренда на підставі договору оренди землі від 22 січня 2016 року, який укладено між ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області, оскільки інша особа, ОСОБА_4, здійснює обробіток зазначеної земельної ділянки в порушення прав позивача.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до Згурівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 та Згурівської районної державної адміністрації Київської області про визнання про визнання недійсним договору оренди землі від 29 грудня 2012 року на земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 39,1021 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладеного між відповідачами ОСОБА_4 та Згурівською райдержадміністрацією, що підтверджується копією ухвали Згурівського районного суду Київської області від 22 липня 2016 року у справі №365/298/16-ц (а.с.15), якою було відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Крім того, представник позивача - ОСОБА_5 звертався 10 липня 2017 року до Згурівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області із повідомленням, що земельна ділянка, що перебуває в оренді ОСОБА_2, засіяна невідомими особами кукурудзою та відповідно до висновку про результати розгляду телефонного повідомлення від 31 липня 2017 року (а.с.17) затвердженого заступником начальника Згурівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області, розгляд матеріалів перевірки вважати закінченими так-як в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини, що є виключно компетенцією суду.

Колегія суддів звертає увагу, що ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В той же час, наявність судового спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та звернення представника позивача до правоохоронних органів щодо перешкод у користуванні земельною ділянкою, що надана йому в оренду на підставі договору оренди землі від 22 січня 2016 року, не є належним доказом у розумінні ч.1 ст.73 КАС України, оскільки не стосується предмета доказування та не береться судом до уваги. Оскільки відсутнє судове рішення у справі щодо витребування майна із незаконного володіння (розпорядження) щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 39,2864 га, яке набрало законної сили, яким би було встановлено відповідну обставину щодо перебування такої земельної ділянки у незаконному володінні третіх осіб та в розумінні ч.4 ст.78 КАС України такі обставини доказуванню б не підлягали.

Крім того, на даний час відсутнє таке, що набрало законної сили судове рішення у справі №365/298/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та Згурівської районної державної адміністрації Київської області про визнання про визнання недійсним договору оренди землі від 29 грудня 2012 року на земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 39,1021 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладеного між відповідачами ОСОБА_4 та Згурівською райдержадміністрацією.

Враховуючи наявність двох чинних договорів оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 39,2864 га, а саме від 22 січня 2016 року, який укладено між ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області в особі виконуючого обов'язки начальника відділу Держгеокастру у Київській області Перевертайло Ю.В. та від 29 грудня 2012 року укладеного між ОСОБА_4 та Згурівською районною державною адміністрацією Київської області, відсутні підстави вважати встановленим факт, що ОСОБА_4 обробляє зазначену земельну ділянку без наявного на те права.

В той же час, сам договір оренди земельної ділянки від 22 січня 2016 року, який укладено між ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області не припинявся, є чинним, а тому позивач не звільнений від обов'язку сплачувати орендну плату за землю в порядку і розмірах, встановлених законом.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, враховуючи недоведеність факту, що земельна ділянка не могла бути використана позивачем через обставини, за які він не відповідає, та відсутність такої підстави для припинення сплати орендної плати за земельну ділянку, з огляду на те, що процесуальне законодавство не наділяє суд апеляційної інстанції правом зараховувати сплачену орендну плату за минулі роки на наступний період, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість та відсутність підстав для зарахування сплаченої орендної плати за 2016-2017 роки, на наступні роки користування земельною ділянкою за договором оренди землі від 22 січня 2016 року, який укладено між ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області в особі виконуючого обов'язки начальника відділу Держгеокастру у Київській області Перевертайло Ю.В.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма