Справа № 2540/2578/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Справа № 2540/2578/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Пуценко Т.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі

за позовом фізичної особи-підприємця

ОСОБА_4

до Управління Держпраці у Чернігівській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 07.06.2018 р. № 25-20-010/0267/122 про накладення штрафу в розмірі 11 169,00 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення адміністративного позову, посилаючись на те, що рішенням суду в іншій справі, яке набрало законної сили, встановлено відсутність в її діях чи бездіяльності складу правопорушення, за яке її було притягнуто до відповідальності шляхом прийняття відповідачем спірної постанови про накладення штрафу, а також наголошує на тому, що такі обставини є преюдиційними для вирішення цього спору і безпідставно взагалі не були враховані судом першої інстанції.

Крім того, апелянт наполягає на допущенні відповідачем процедурних порушень при проведенні інспектування та на відмінності інспектування від перевірки.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на тому, що позивачем було допущено правопорушення, за яке її притягнуто до відповідальності, а також зазначає, що нею не було подано копії судового рішення у справі № 744/808/18.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з надходженням до Державної установи «Урядовий контактний центр» звернення ОСОБА_5 Управлінням Держпраці у Чернігівській області було видано наказ від 16.05.2018 р. № 146 «Про проведення контрольних заходів», яким передбачено проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_4

У період з 17 по 18 травня 2018 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно- правових актів Черняк Т.Ю. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_4 на підставі направлення на проведення контрольного заходу від 16.05.2018 р. № 549.

За результатами зазначеного інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_4 встановлено порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України, про що складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 18.05.2018 р. № 25- 20-010/0267.

У зазначеному акті перевірки зафіксовано, що при звільненні ОСОБА_5 виплата всіх належних їй сум заробітку позивачем не була проведена в день звільнення: наказом від 20.03.2018 р. № 11 ОСОБА_5 звільнена з роботи за власним бажанням, розрахункові кошти (заробітна плата, включаючи оплату за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки) на момент проведення інспекційного відвідування 18.05.2018 р. в сумі 2337,56 грн. не виплачені, тобто виплата всіх сум, що належать їй від ФОП ОСОБА_4 у день звільнення не проведена.

Повідомлення Управління Держпраці у Чернігівській області від 25.05.2018 р. за вих. № 10-04/3107 про призначення розгляду справи за фактом порушення ФОП ОСОБА_4 трудового законодавства на 10 год. 20 хв. 07.06.2018 р. направлено позивачу 25.05.2018 р. рекомендованим листом № 891 та вручено під особистий підпис 26.05.2018 р.

Заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Хоменко І.І., за результатом розгляду акту інспекційного відвідування від 18.05.2018 р. № 25-20-010/0267 за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-20-010/0267/122 від 07.06.2018 р. про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_4 у розмірі 11169,00 грн.

Позивач, вважаючи зазначену постанову про накладення на неї штрафу протиправною, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка додержання позивачем вимог законодавства про працю проведена відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства, а також з того, що позивачем дійсно не було проведено в день звільнення ОСОБА_5 всіх належних їй виплат, за що ФОП ОСОБА_4 й було притягнуто до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законами України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР), «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон № 877-V), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 (далі - Порядок № 509), Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 96 (далі - Положення № 96), Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295 (далі - Порядок № 295).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 1 Положення № 96 визначено, що Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з п.п. 2, 5, 19, 20, 27-29 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин.

Інспекційні відвідування проводяться, у тому числі, за інформацією ДФС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Частина 5 статті 2 Закону № 877-V передбачено, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону № 877-V проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

У ч. 11 ст. 7 Закону № 877-V у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до ст. 1 Закону № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 7 Закону № 108/95-ВР законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про підприємства в Україні» та інших актів законодавства України.

У ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Отже, законодавством визначено правові підстави для призначення та проведення органами Держпраці інспекційних відвідувань в галузі охорони праці, однією з яких є надходження інформації про факти порушення законодавства про працю.

При цьому, виявлення порушень законодавства в галузі охорони праці, зокрема нездійснення підконтрольним суб'єктом повного розрахунку з працівником у день його звільнення, є правовою підставою для притягнення його до відповідально у вигляді накладення штрафу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що перевірка позивача була проведена відповідачем за наявності відповідних законодавчо визначених підстав та з дотриманням регламентованої нормативної процедури і встановлені актом перевірки обставини щодо несвоєчасного розрахунку позивача з ОСОБА_5 при її звільненні не спростовані апелянтом та підтверджуються матеріалами справи.

Разом з тим, усуваючи неповноту з'ясування судом першої інстанції обставин даної справи, колегія суддів встановила, що постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 06 липня 2018 року у справі № 744/808/18 було встановлено відсутність у діях (бездіяльності) ФОП ОСОБА_4 порушень ч. 1 ст. 116 КЗпП України та складу правопорушення, передбаченого ст. 41 КУпАП «Порушення вимог законодавства про працю та охорону праці».

Зазначене рішення суду набрало законної сили та встановлені ним обставини у розумінні ч. 4 ст. 78 КАС України мають преюдиційне значення для вирішення даної справи.

При цьому, у рішеннях ЄСПЛ від 28.11.1999 р. по справі «Brumarescu v. Romania» та від 24.07.2003 р. по справі «Ryabykh v. Russia» Європейським судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуваною у даній справі постановою Управління Держпраці від 07.06.2018 р. № 25-20-010/0267/122 позивача притягнуто до відповідальності за порушення законодавства про охорону праці, а саме ч. 1 ст. 116 КЗпП України /Т.1 а.с.11/, але рішення суду в іншій справі, яке набрало законної сили та, відповідно, не може ставитися під сумнів, встановлено відсутність у діях (бездіяльності) позивача відповідного складу правопорушення.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

При цьому, доводи відповідача про те, що позивачем не було подано копії судового рішення у справі № 744/808/18 до суду першої інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки таке рішення суду існувало та набрало законної сили на момент вирішення даної справи в суді першої інстанції та його належним чином завірена копія з відміткою про набрання законної сили була долучена до матеріалів справи /Т.1 а.с.56/ ще під час розгляду даного спору в суді першої інстанції, але безпідставно не була досліджена та прийнята до уваги суду.

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування.

Таким чином, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 підлягає задоволенню, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тож, судова колегія встановила, що відповідно до квитанції від 06.07.2018 р. № 10 /Т.1 а.с.4/ у цій справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. за подання позовної заяви, а відповідно до квитанції від 26.10.2018 р. - 1057,21 грн. за подання апеляційної скарги, що відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір» у відповідній редакції.

Отже, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у розмірі та за ставками, визначеними законодавством: 704,80 + 1057,21 = 1762,01 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 229, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - задовольнити

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року - скасувати.

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 07.06.2018 р. № 25-20-010/0267/122 про накладення штрафу в розмірі 11 169,00 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області судові витрати в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 01 (одна) коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 16 січня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: