Справа № 520/9397/18
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

16 січня 2019 р. № 520/9397/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Шляхова О.М.,

при секретарі судового засідання - Молчановій О.М.,

за участю:

представників позивача - Підопригори А.І., Беззубової М.І.

представника відповідача - Гусаченко Г.О.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної установи "Харківська виправна колонія (№43)" до Головного управління Держпраці у Харківській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державна установа "Харківська виправна колонія (№43)", звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу від 25.09.2018 № ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС Головного управління Держпраці у Харківській області. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами інспекційного відвідування інспекторами Держпраці були встановлені порушення, з якими позивач не погоджується, а також не погоджується із постановою про накладення штрафу від 25.09.2018р. № ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС. Вважає, що постанова про накладення штрафу від 25 вересня 2018р. № ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС прийнята Відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства України, прав і законних інтересів Позивача, в зв'язку з чим ця постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем - Головним управлінням Держпраці у Харківській області - через канцелярію суду 28.11.2018 року наданий відзив на позов, в якому відповідач проти вимог заявленого позову заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, що передбачено пунктом 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96. Інспекційне відвідування позивача було проведено на підставі листа Прокуратури Харківської області від 10.07.2018 №16-487-вихД 8 (вх. №8684 від 16.07.2018) та наказу №01.01-07/1182 від 20.08.2018 року. У зв'язку з виявленими порушеннями на об'єкті відвідування, уповноваженими посадовими особами винесена постанова про накладення штрафу №ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС від 25.09.2018. Під час інспекційного відвідування інспекторами праці було встановлено, що відповідно Договору №Г-20 про залучення засуджених до праці від 03.01.2017 Державна установа «Харківська виправна колонія (№43)» щоденно надає в розпорядження Державного підприємства «Підприємства Державної кримінально - виконавчої служби України (№43)» робочу силу з числа працездатних засуджених для виконання робіт на Підприємстві «Замовника», який забезпечує зайнятість роботою засуджених, здійснює оплату виконаних робіт щомісячно, згідно з нарядами виконаних робіт, табелями обліку робочого часу; які складаються «Замовником». Але щодо 66 осіб, з числа засуджених, строкових трудових договорів, або інших трудових договорів укладених з засудженими до позбавлення волі та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу в ході інспекційного відвідування не надано. Головне управління Держпраці у Харківській області також звернуло увагу суду, що документів щодо перерахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з доходів засуджених в ході інспекційного відвідування надано не було. У зв'язку із чим, на підставі акту інспекційного відвідування №ХК1527/21/АВ від 31.08.2018 і було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС від 25.09.2018.

Вважає, що посадові особи Головного управління Держпраці у Харківській області діяли на підставі в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а відтак, фінансова санкція, що була застосована до ДУ «Харківська виправна колонія (№43) у вигляді штрафу у розмірі 7 371 540 грн. (сім мільйонів триста сімдесят одна тисяча п'ятсот сорок грн.) є законною.

Через канцелярію суду 20.12.2018 року від позивача, за підписом начальника ДУ «Харківська виправна колонія (№43)», надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, ознайомившись із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов - не погоджується.

Зазначає, що згідно листа Харківської місцевої прокуратури №3 від 05.07.2018р. №04-04-3594 вих-18 було зазначено, що планується комплекси перевірка стану додержання законів в діяльності адміністрації державної установ «Харківська виправна колонія (№43)» та ДП «Підприємства Державне кримінально-виконавчої служби України (№43)», у тому числі з питань охорони та оплати праці засуджених за І півріччя 2018 року. Також, згідно ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура просила провести заходи державного контролю на установі та підприємстві, де можливі порушення законодавства про працю до 24.07.2018року.

Зазначає також, що законодавство, на момент інспектування Відповідачем не містило чітких норм, які б встановлювали механізм та спосіб залучення засуджених до оплачуваної праці на підприємствах кримінально-виконавчої служби та інших контрагентських об'єктах.

Позивач вважає, що посадові особи Головного управління Держпраці у Харківській області порушили порядок проведення інспектування з перевищенням своїх повноважень, що призвело до неправомірного та необґрунтованого накладення штрафу на державну установу «Харківська виправна колонія (№43)».

Представником відповідача 26.12.2018 року через канцелярію суду подані заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема, зазначає, що позивач помилково вважає, що відповідач повинен був до початку проведення «інспектування» та під час проведення даного заходу ознайомити позивача із наказом Головного управління Держпраці у Харківській області від 20 серпня 2018 року №01.01-07/1182 та з листом Прокуратури Харківської області від 10.07.2018 №16-487 вих. - 18, оскільки це твердження позивача не ґрунтується на законодавчо визначених нормах. Оскільки позивач здійснив допуск до проведення інспекційного відвідування, таким чином в подальшому предметом розгляду в суді має розглядатись лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого перевіряється контролюючим органом. Вважає, що лист прокуратури містить пряму вказівку на проведення заходу контролю та пряме посилання, що на зазначеному об'єкті порушується законодавства про працю, у тому числі з питань оформлення трудових відносин. Наголошує на тому, що позивачем щодо 66 осіб з числа засуджених, строкових трудових договорів, або інших трудових договорів укладених з засудженими до позбавлення волі та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу в ході інспекційного відвідування не було надано, документів щодо перерахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з доходів засуджених в ході інспекційного відвідування надано також не було.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали доводи заявленого позову з підстав, викладених у ньому. Зазначили, що обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, підтверджуються доказами, доданими до позовної заяви.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов та наданих письмових запереченнях на відповідь на відзив. Вважає, що посадові особи Головного управління Держпраці у Харківській області діяли на підставі в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством України, а відтак фінансова санкція, що була застосована до ДУ «Харківська виправна колонія (№43) у вигляді штрафу у розмірі 7 371 540 грн. є законною.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державна установа «Харківська виправна колонія (№ 43)» - це кримінально-виконавча установа середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Кримінально - виконавчого кодексу України (далі - КВК України) виправні колонії виконують покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі.

На підставі листа Прокуратури Харківської області від 10.07.2018 №16-487-вихД 8 (вх. №8684 від 16.07.2018) та наказу №01.01-07/1182 від 20.08.2018 року було проведено Інспекційне відвідування (т.3 а.с. 73, 74-75).

На підставі вище зазначеного наказу було оформлено направлення №01.01-94/02.03/2218 від 20.08.2018 на проведення державного контролю у формі інспекційного відвідування на об'єкті відвідування ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» (т.3 а.с. 76). Судом з'ясовано, що Інспекторами праці під час інспекційного відвідування 22.08.2018 року, було пред'явлено направлення на проведення заходу державного контролю уповноваженій особі Вус Я.М. та копію якого остання отримала під особистий підпис (т. 3 а.с 76 зворот).

Як встановлено судовим розглядом, термін перевірки це: період з січня 2017р. по червень 2018р.

За результатами проведеної перевірки фахівцями Відповідача 31.08.2018р. був складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ХК1527/21/АВ (т. 1 а.с. 14-40; т.3 а.с.77-87) та припис про усунення виявлених порушень №ХК1527/21/АВ/П від 31.08.2018р. (т.3 а.с. 88-90).

В подальшому на підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем прийнято Постанову про накладення штрафу від 25 вересня 2018р. № ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС (т.1 а.с. 41-49).

Згідно повідомлення Головного управління Держпраці у Харківській області про розгляд справи про накладання штрафу, уповноваженими представниками установи була отримана Постанова про накладення штрафу від 25 вересня 2018р. № ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС.

За результатами інспекційного відвідування інспекторами Держпраці були встановлені наступні порушення, а саме:

1. Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП, працівники (тобто особи, засуджені до позбавлення волі) допускаються до роботи до укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

2. Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП, працівникам (тобто особам, засудженим до позбавлення волі) за фактичне виконання роботи за повний робочий час, установлений на підприємстві, виплата заробітної плати (винагороди) проводиться без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

3. Відповідно до Постанови КМУ №413 повідомлення про прийняття працівника (тобто особи, засудженої до позбавлення волі) на роботу не подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Позивач, не погоджуючись із вказаними порушеннями та з Постановою про накладення штрафу від 25.09.2018р. № ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС, вважаючи їх такими, що підлягають скасуванню, звернувся із означеним адміністративним позовом до суду.

Судом встановлено, що під час інспекційного відвідування інспекторами праці було встановлено, що відповідно Договору №Г-20 про залучення засуджених до праці від 03.01.2017 Державна установа «Харківська виправна колонія (№43)» (далі - Виконавець) щоденно надає в розпорядження Державного підприємства «Підприємства Державної кримінально - виконавчої служби України (№43)» ( далі - Замовник) робочу силу з числа працездатних засуджених для виконання робіт на Підприємстві «Замовника», який забезпечує зайнятість роботою засуджених, здійснює оплату виконаних робіт щомісячно, згідно з нарядами виконаних робіт, табелями обліку робочого часу, які складаються «Замовником» (т.1 а.с. 50-52). Виконавець приймає участь з представниками «Замовника» в комплектуванні бригад працівниками з числа засуджених у відповідності з наявними у них спеціальностями та практичним досвідом роботи. Забезпечує своєчасне прибуття засуджених на робоче місце згідно затвердженої рознарядки, яку надає «Замовник» та встановленого розпорядку дня.

Пунктом 4.1 вищезазначеного договору передбачалось, що оплата виконаних засудженими робіт здійснюється «Замовником», згідно актів виконаних робіт з розрахунку: не нижче рівня мінімальної заробітної плати у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» плюс 50% нарахувань відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.1999 № 653 «Про заходи щодо забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби», які перераховуються в повному обсязі на розрахунковий рахунок «Виконавця». Термін дії договору з 03.01.2017 до 31.12.2017.

Також, установою позивача укладено з Державним підприємством «Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№43)» Договір №Г-105 від 22.12.2017 року (т.1 а.с. 53- 56). Відповідно до умов укладеного між сторонами Договору №Г-105 на залучення засуджених до суспільно - корисної оплачуваної праці від 22.12.2017 Державна установа «Харківська виправна колонія (№43)» (далі - Виконавець) виконує на об'єктах Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№43)» (далі - Замовник), за адресою: м. Харків, вул. Таджицька, 17 роботи в період з дати підписання і по 31.12.2018 року силами засуджених в кількості до 600 чоловік з оплатою робіт відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.1999 року №653 «Про заходи щодо забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби». Характер роботи уточнюється безпосередньо у підрозділах «Замовника».

Пунктом 4.1 вищезазначеного договору передбачалось, що за виконану засудженими роботу «Замовник» перераховує заробітну плату засуджених та нарахування на заробітну плату в розмірі 50% відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від № 653 «Про заходи щодо забезпечення діяльності Державної кримінально-виконавчої служби» на розрахунковий рахунок «Виконавця», не пізніше 5 числа наступного місяця. Термін дії договору встановлюється з дати підписання і до 31.12.2018.

Відповідно до наданої в ході інспекційного відвідування адміністрацією позивача «Довідки про нарахування заробітної плати засудженим, нарахування та перерахування єдиного внеску по особам, які працюють на ДП «Підприємство ДКВС України (№43)» за період з січня 2017 по червень 2018 на підприємстві працювала 71 особа з числа засуджених до позбавлення волі, яким протягом періоду нарахована заробітна плата.

Відповідач зазначає, що стосовно 66 осіб, з числа засуджених, строкових трудових договорів, або інших трудових договорів, укладених з засудженими до позбавлення волі та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу в ході інспекційного відвідування не було надано.

Як вбачається за матеріалами справи з січня 2017 по червень 2018 на підприємстві працювало 66 осіб з числа засуджених до позбавлення волі, яким протягом періоду нарахована заробітна плата:

- у січні 2017 нарахована заробітна плата 15 особам на загальну суму 13765,94грн.,

- у лютому 2017 нарахована заробітна плата 12 особам на загальну суму 8315,53грн.,

- у березні 2017 нарахована заробітна плата 14 особам на загальну суму 11013,24грн.,

- у квітні 2017 нарахована заробітна плата 15 особам на загальну суму 12096,19грн.,

- у травні 2017 нарахована заробітна плата 20 особам на загальну суму 3030,58грн.,

- у червні 2017 нарахована заробітна плата 16 особам на загальну суму 16687,42грн.,

- у липні 2018 нарахована заробітна плата 14 особам на загальну суму 14869,7грн.,

- у серпні 2017 нарахована заробітна плата 13 особам на загальну суму 12359,4грн.

- у вересні 2017 нарахована заробітна плата 14 особам на загальну суму 7987,91грн.

- у жовтні 2017 нарахована заробітна плата 15 особам на загальну суму 11878,9грн.

- у листопаді 2017 нарахована заробітна плата 14 особам на загальну суму 8301,04грн.

- у грудні 2017 нарахована заробітна плата 12 особам на загальну суму 8160,27грн.

- у січні 2018 нарахована заробітна плата 17 особам на загальну суму 12880,54грн.

- у лютому 2018 нарахована заробітна плата 14 особам на загальну суму 8224,58грн.

- у березні 2018 нарахована заробітна плата 13 особам на загальну суму 9464,04грн.

- у квітні 2018 нарахована заробітна плата 15 особам на загальну суму 17256,12грн.

- у травні 2018 нарахована заробітна плата 23 особам на загальну суму 17436,36грн.

- у червні 2018 нарахована заробітна плата 14 особам на загальну суму 5860,56грн.

Головне управління Держпраці у Харківській області зазначає, що документів щодо перерахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з доходів засуджених в ході інспекційного відвідування надано не було.

У зв'язку із фактом виявлених порушень, на підставі складеного акту за результатом проведення інспекційного відвідування №ХК1527/21/АВ від 31.08.2018 року, складено припис про усунення виявлених порушень №ХК1527/21/АВ/П від 31.08.2018 року та накладено на установу позивача штраф на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, яким передбачено, що за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне:

Державна служба України з питань праці (Держпраці) відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2017 року № 84 (далі - Положення), Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Управління Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністра соціальної політики, іншими актами законодавства України, а також цим Положенням. Управління Держпраці здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Пунктом 5 Порядку передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 05 квітня 2007 р. № 877-ІУ "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення У встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 р. №1985-ІУ "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" та Законом України від 08.09.2004 № 1986 "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві".

Так, Закон №877 містить вичерпний перелік норм дотримання яких зобов'язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Крім цього, відповідно до вимог частини 1 статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці N 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, яка ратифікована Законом України N 1985-IV від 08 вересня 2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і у будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке інспектується.

Відповідно до частини 2 статті 12 Конвенції, у разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов'язків.

Згідно ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Суд, визначаючи правовий статус позивача по відношенню до осіб, засуджених до позбавлення волі, виходить з нижченаведеного з урахуванням норм законодавства, в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Державна установа «Харківська виправна колонія (№43)» входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, органом управління якої є Міністерство юстиції України. Виправна колонія є установою закритого типу та відповідно до діючого законодавства здійснює правозастосовні та правоохоронні функції.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально - виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року №2713-VI (далі - Закон №2713) підприємства установи виконання покарань входять до структури Державне кримінально - виконавчої служби України.

Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально виконавчої служби України (№43)» має статус державного підприємства, як здійснює господарську діяльність та професійно - технічне навчання засуджений (ч. 1 ст. 13 Закону №2713).

Засуджені залучаються до праці з урахуванням наявних виробничих потужностей підприємств установ виконання покарань (п. 8 ч. 2 Закону №2713).

Чинним законодавством встановлено, що оформлення трудових відносин має відбуватися виходячи із наявних вакантних робочих місць, кошторису та штатного розпису установи, які затверджуються у встановленому порядку, у відповідності до якого виправна колонія утримується за рахунок коштів державного бюджету. Згідно положення про установу, структура та штат установи виконання покарань затверджується безпосередньо Міністерством юстиції України, а штатні розписи - міжрегіональним управлінням у межах фонд; заробітної плати із дотриманням вимог Інструкції з організаційно - штатної роботі в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізований формуваннях, навчальних закладах, підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом ДДУПВП від 08.09.2004р. №173. Крім цього, чисельність працівників, що можуть бути прийняті на роботу визначається штатним розписом. Якщо у штатному розписі відсутні вакантні посади, то працедавець не може прийняти на роботи нових працівників.

Згідно листа Мінпраці України №162/06/187-07 від 27.06.2007 року, штатний розпис - це документ, в якому приводиться перелік і кількість посад, їх посадові оклади, надбавки та доплати. Він затверджується вищим розпорядником одночасно з кошторисом установи і є основою для формування річного фонду оплати праці, що зазначений в кошторисі.

Фактична чисельність працівників установи не може перевищувати тієї, що затверджена штатним розписом.

Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ», чисельність працівників установи, що пропонується до затвердження за штатним розписом, повинна бути приведена у відповідність з визначеним фондом оплати праці, а інші витрати - у відповідність з іншими встановленими асигнуваннями таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на установу функцій.

Згідно з вище зазначеним, установа може укладати трудові договори із засудженими тільки за наявними вакантними посадами згідно штатного розпису, який складений та затверджений в межах бюджетного фінансування на засадах самоокупності.

Судом встановлено, що в установі наявний штатний розпис для засуджених які працюють на посадах господарської обслуги та на заробітну плату яких нараховується ЄСВ.

Проте у зв'язку з відсутністю вакантних посад працевлаштувати всіх засуджених в установі не можливо.

Статтею 8 Кримінально-виконавчого кодексу регламентовано, що засуджені мають право на оплачувану працю, організовану відповідно до вимог законодавства про працю, у тому числі щодо тривалості, умов та оплати праці.

Відповідно до положення про державну установу «Харківська виправна колонія (№43)», затвердженого наказом Міністерством юстиції України №3679/26/5 від 15.12.2016р. установа під час своєї діяльності повинна створювати необхідні умови для залучення засуджених до суспільно корисної оплачуваної праці, реалізації прав та законних інтересів засуджених.

Державна установа «Харківська виправна колонія (№43)» є державною установою, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, у межах річної суми видатків та є неприбутковою організацією. У відповідності до Бюджетного кодексу України, всі видатки по заробітній платі, в тому числі на сплату податкових зобов'язань що виникали під час нарахування заробітної плати та грошового забезпечення, установа здійснювала за рахунок грошових коштів та в межах тих коштів, що виділялись з бюджету. Державна установа не є прибутковою організацією, а отже інших джерел крім державний бюджет України, не має для реалізації своєї діяльності.

Наказами Міністерства фінансів України від 20.02.2017р. №613/5/261, від 14.02.2018р. №352/5/262 затверджено паспорти Бюджетної програми 3601020 на 2017 та 2018 рік відповідно, в якому визначено: обсяг бюджетних призначень; підстави для виконання бюджетної програми; стратегічні цілі головного розпорядника, на досягнення яких спрямована реалізація бюджетної програми; мета та завдання бюджетної програми; напрями використання бюджетних коштів.

Використання бюджетних коштів на цілі, що не відповідають напрямам, визначених у паспорті бюджетної програми є нецільовим використанням бюджетних коштів (ст. 119 Бюджетного кодексу України).

Так, чинним законодавством встановлено, що оформлення трудових відносин має відбуватися виходячи із наявних вакантних робочих місць, кошторису та штатного розпису установи, які затверджуються у встановленому порядку передбаченому Положенням про установу, у відповідності до якого виправна колонія утримується за рахунок коштів державного бюджету. Згідно до п.12 Положення установи, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 2016р. № 3679/26/5 структура та штат установи виконання покарань затверджуються безпосередньо Міністерством юстиції України, а штатні розписи - територіальним органом з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, у межах фонду заробітної плати із дотриманням вимог Інструкції з організаційно-штатної роботи в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, навчальних закладах, закладах охорони здоров'я, підприємствах установ виконання покарань, інших підприємствах, установах і організаціях, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально - виконавчої служби України, затвердженої наказом ДДУПВП від 08.09.2004р. №173. Крім цього, чисельність працівників, що можуть бути прийняті на роботу визначається штатним розписом. Якщо у штатному розписі відсутні вакантні посади, то працедавець не може прийняти на роботу нових працівників.

Судом встановлено, що всі засуджені, які відображені в акті перевірки від 31.08.2018р. №ХК1527/21/АВ, були залучені до праці на державному підприємстві «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№43)» згідно договорів про залучення засуджених до праці від 3.01.2017р. №Г-20 та від 22.12.2017р. №Г-105.

Відповідно до вказаних договорів установа надає в розпорядження підприємства робочу силу з числа працездатних засуджених для виконання робіт на підприємстві.

Згідно з п.2.1 Статуту Підприємства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 06.12.2016р. № 3509/5, підприємство утворене з метою залучення засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, до суспільно корисної праці, забезпечення їх професійно-технічного навчання та отримання прибутку від господарської діяльності.

Пунктом 1 ст. 3 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року №1129-IV (далі - КВК України) визначено, що до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Частинами 2 та 4 ст. 7 КВК України передбачено, що засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч.2 ). Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 4 ).

Статтею 8 Кримінально-виконавчого кодексу України унормовано, що засуджені мають право: на оплачувану працю, організовану відповідно до вимог законодавства про працю, у тому числі щодо тривалості, умов та оплати праці. При цьому тривалість робочого дня не може становити більше восьми годин і тривалість робочого часу - більше 40 годин на тиждень.

Засуджені до позбавлення волі, як і громадяни України, не позбавлені права на працю, яке закріплене у статті 43 Конституції, але внаслідок відбування покарання у виді позбавлення волі, це право засуджених в певній мірі змінюється та обмежується. Засуджені обмежені у виборі виду праці. Крім цього, закон передбачає, що засуджені в місцях позбавлення волі повинні працювати.

Зокрема у ч. 1 ст. 118 КВК України закріплена норма, відповідно до якої засудженні до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, і залучаються до суспільно-корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність.

Статтею 60 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачено, що засуджені до обмеження волі залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою.

Праця засуджених до обмеження волі регулюється законодавством про працю, за винятком правил прийняття на роботу, звільнення з роботи, переведення на іншу роботу.

Засудженим незалежно від усіх відрахувань належить виплачувати не менш як сімдесят п'ять відсотків загальної суми заробітку.

Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою виправних центрів і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення виправних центрів продовольством.

До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Згідно ст. 60-1 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до обмеження волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Адміністрація зобов'язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

Праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.

Для осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, робочий тиждень не може перевищувати норму тривалості робочого часу, встановленого законодавством про працю, який становить 40 годин. (ч. 1 ст. 119 КВК України). Право на відпочинок (ст. 45 Конституції) забезпечується в місцях позбавлення волі звільненням засуджених від роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, визначені законодавством про працю (ч. 1. ст. 119 КВК України), але права на щорічну відпустку в період відбування покарання засуджені не мають.

Праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України (ч. 1 ст. 120 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Міністерством юстиції України за № 396/5 від 07.03.2013 року виданий наказ «Про затвердження Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі», який зареєстрований 11 березня 2013 р. за № 387/22919.

Пунктами 2.1. та 2.2 цієї Інструкції передбачено, що засуджені до обмеження волі залучаються до праці на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою. Праця засуджених до обмеження волі регулюється законодавством про працю, за винятком правил прийняття на роботу, звільнення з роботи, переведення на іншу роботу.

Вимогами пунктів 5.2. та 5.3. цієї Інструкції визначено, що праця засуджених оплачується відрядно, погодинно або за іншими системами оплати праці. Основною системою оплати праці є відрядна, яка застосовується на всіх роботах, що піддаються нормуванню та точному обліку. Відрядна система оплати праці поділяється на індивідуальну і колективну (бригадну) системи оплати праці. При індивідуальній відрядній системі оплати праці заробітна плата засудженого визначається множенням кількості виготовленої продукції на відрядну розцінку за одиницю виробу. При колективній (бригадній) відрядній системі оплати праці загальна сума заробітної плати обчислюється за результатами роботи бригади в цілому за певний відрізок часу. Кожному члену бригади заробітна плата нараховується залежно від присвоєного йому в установленому порядку кваліфікаційного розряду та відпрацьованого часу.

Відповідно до пункту 5.4. Інструкції, погодинна система оплати праці для засуджених застосовується лише на роботах, що не піддаються нормуванню та точному обліку.

Суд зазначає, що трудовий договір укладається відповідно до глави ІІІ Кодексу законів про працю України. Статтею 22 КЗпП встановлено гарантії щодо укладення трудового договору. Трудовий договір (ст. 21 КЗпП) - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженої органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу згідно з кваліфікацією і підлягає правилам внутрішнього розпорядку, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечити умови праці, необхідні для виконання роботи.

За трудовим договором громадянин набуває статусу «працівник», його трудові відносини регулює законодавство про працю. Він має право на відпочинок відповідно до законів про обмеження трудового дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові та безпечні умови праці, на матеріальне забезпечення у порядку соціального страхування в разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності та інші права, встановлені законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів, які регламентують спірні правовідносини, дозволяє суду зробити висновок про те, що в силу вимог закону Державна установа "Харківська виправна колонія (№43)" не є роботодавцем, а особи, засуджені до позбавлення волі не є найманими працівниками в розумінні ст. 2 Кодексу законів про працю України, яка окреслює основні трудові права працівників: «Право громадян України на працю", - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством».

Крім того, засудженим до позбавлення волі, відповідно до ст. 59 Кримінально-виконавчого кодексу України - не передбачено надання і щорічної відпустки.

Окрім того, з акту перевірки не вбачається за якими критеріями та ознаками Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі відповідач здійснював обрахування заробітної плати осіб, засуджених до позбавлення волі, перелічених в акті перевірки. Чи правильно були встановлені кількісні та якісні показники, види праці, умови її оплати відповідно до законодавства, що застосовується до осіб, засуджених до позбавлення волі.

Судом також враховане те, що відповідно до Положення про Державну установу «Харківська виправна колонія (№43)» - позивач є бюджетною неприбутковою установою та є розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівню. Основним фінансовим документом позивача є кошторис. Як бюджетна неприбуткова установа позивач не забезпечений коштами на оплату праці засуджених.

З урахуванням наведеного суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для винесення постанови про накладення штрафу від 25.09.2018р. № ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС у розмірі 7 371 540, 00 грн. за неоформлення трудових договорів із засудженими до позбавлення волі.

Стосовно тверджень Головного управління Держпраці у Харківській області щодо неперерахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з доходів засуджених, суд зазначає наступне:

Як вже зазначалось, відповідно до статуту ДП «Підприємство Державної кримінальне виконавчої служби (№43)» утворене з метою залучення засуджених, які відбувають покарання в установі, до суспільно-корисної праці, забезпечення їх професійне технічного навчання та отримання прибутку від господарської діяльності.

Засуджені, які були відображені в Акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХК1527/21/АВ, приписі про усунення виявлених порушень №ХК1527/21/АВ/П від 31.08.2018р., а також в Постанові про накладення штрафу від 25 вересня 2018р. №ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС працювали на ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№43)». Зазначені відомості не спростовуються відповідачем, та про це, крім іншого, зазначається і у відзиві на адміністративний позов.

Судом встановлено, що заробітна плата засудженим, які працюють на підприємстві виплачується за рахунок підприємства, а засудженим, які залучаються до праці в установі та на підставі договорів - заробітна плата виплачується за рахунок установи.

Згідно відомостей зарплати засуджених, відомості, копії яких надані представниками відповідача до матеріалів справи вбачається, що всі вони підписані головним бухгалтером підприємства (т. 1 а.с. 117-250; т. 2 а.с. 1-250; т. 3 а.с. 1-42).

Отже, саме Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально виконавчої служби України (№43)» на депозитний рахунок установи - Державна установа "Харківська виправна колонія (№43)" перераховує особисті кошті засуджених, після проведення усіх відповідних утримань, які використовуються безпосередньо засудженими. На спеціальний рахунок установи підприємство перераховує доходи від працевикористання засуджених згідно Постанови КМУ № 653 від 22.04.99р. «Про заходи щодо забезпечення діяльності Державно кримінально-виконавчої служби». Доходи від працевикористання засуджених складаються з нарахувань на їх заробітну плату у розмірі 50%.

Таким чином, твердження відповідача про порушення установою позивача вимог законодавства, оскільки не перераховувався єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з доходів засуджених - не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, доказів на зворотнє відповідачем під час розгляду справи не надано.

За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, перевіряючи правомірність такого рішення, суд відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України повинен перевірити, чи прийняте воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною та скасування Постанови про накладення штрафу від 25.09.2018 №ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС Головного управління Держпраці у Харківській області є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державної установи "Харківська виправна колонія (№43)" (, вул. Таджицька, буд. 17, м. Харків, 61089) до Головного управління Держпраці у Харківській області (, вул. Алчевських, буд. 40, м.Харків, 61002) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу від 25.09.2018 №ХК1527/21/АВ/П/ТД-ФС Головного управління Держпраці у Харківській області.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Харківській області (, вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002) за рахунок бюджетних асигнувань до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач: УК Основ"ян/мХар Основ"янсь/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37999628, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 4012, код класифікації доходів бюджету: 22030101, призначення платежу - "*;101; (код платника) судовий збір за позовом (ім'я/назва платника), Харківський окружний адміністративний суд") несплачений судовий збір у розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 січня 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.