Справа № 462/6163/18
Суддя: Гедз Б. М.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 462/6163/18
Провадження № 2-а/462/27/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Гедз Б.М.

з участю секретаря Рущак Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Львова, третя особа - інспектор УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії НК №620729 від 21.09.2018 року винесену інспектором патрульної поліції 62р161 УПП у Львівській області ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позов обґрунтовує тим, що 21.09.2018 року відносно нього було винесено постанову серія НК №620729 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. за те, що він 21.09.2018 року о 15.55 год. на вул. Коперника, 24 в м. Львові, керуючи автомобілем марки «ВМW 528» д.н.з. RP 72250 користувався засобами мобільного звязку під час руху, тримаючи у руці, чим порушив вимоги п. 2.9«д» ПДР України. Вважає винесену постанову незаконною, упередженою, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, оскільки він не розмовляв по телефону під час руху транспортного засобу, а твердження інспектора безпідставні та не підтверджені жодним доказом. Крім того, зазначає, що інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, не дав можливості у повному обсязі скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, не взяв до уваги його пояснень та порушив вимоги щодо процедури розгляду.

В судове засідання позивач не прибув, хоча про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому, від позивача поступила заява, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, крім того, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не забезпечив явку в судове засідання свого представника.

Відповідач - Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи не забезпечив явку в судове засідання свого повноважного представника, про причини неявки такого не повідомив, відзиву не подав.

Третя особа в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Разом з тим, в силу вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно зі ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З постанови серії НК №620729 від 21.09.2018 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.5), вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн., за те, що він 21.09.2018 року о 14.55 год. на вул. Коперника, 24 в м. Львові, керуючи автомобілем марки «ВМW 528» д.н.з. RP 72250 користувався засобами мобільного звязку під час руху, тримаючи у руці, та не користувався засобами пасивної безпеки, чим порушив вимоги п.п. 2.3 «в» 2.9«д» ПДР України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.3 «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Відповідно до п. 2.9 «д» ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами звязку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Частиною 5 ст. 121 КУпАП передбачено що за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, застосування уповноваженим на те органом і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетентності, у точній відповідності з законом.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5- рп/2015 словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Слід зауважити, що відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, норми КАС України покладають на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов'язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем на підтвердження тієї обставини, що позивач порушив вимоги п. 2.9«д» ПДР України не надано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Крім того, за правилами ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити в тому числі відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Таких відомостей оскаржувана постанова не містить, що в сукупності, характеризує її як незаконну та вказує на обґрунтованість позовних вимог.

Тому, оскаржувана постанова як така, що винесена з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права не може залишатись в силі та підлягає скасуванню, а позов відповідно, задоволенню, оскільки в діях позивача відсутні подія та склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За правилами п. 3 п. 3 ст. 286 КУпАП, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 44, 47, 77, 241, 243-246, 271, 286 КАС України, ст. ст. 9, 17, 18, 33, 122, 247, 268, 283, 286 КУпАП, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Львова, третя особа - інспектор УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушенн задовольнити.

Скасувати постанову серія НК №620729 від 21.09.2018 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 16.01.2019 року.

Суддя: (підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз