Справа № 0440/6458/18
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6458/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Плахтій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року в адміністративній справі №0440/6458/18 (головуючий 1-ї інстанції Віхрова В.С., повний текст рішення складений 21.09.2018 року) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 27.08.2018 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 14.08.2018 року про скасування його посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії до 18.12.2018 року, як громадянина Азербайджанської Республіки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року позовну заяву задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 14.08.2018 року про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 терміном дії до 18.12.2018 року громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_3, є громадянином Азербайджанської Республіки.

02.01.2018 року Головним управлінням Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області ОСОБА_3 видано посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 строком дії до 18 грудня 2018 року (а.с.8).

14.08.2018 року відповідачем прийнято рішення про скасування вказаної вище посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 (а.с.9).

Відповідно до вказаного рішення також роз'яснено про необхідність здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення.

З вказаним рішенням позивач ознайомлений 22.08.2018 року.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача є необгрунтованим та в ньому не вказано мотиви його прийняття. В рішенні відповідач не вказав жодних фактичних обставин та доказів на підтвердження скоєння ОСОБА_3. дій, які передбачені підпунктом 4 пункту 63 Порядку №322, що були підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання, а саме не вказано, які саме дії позивача загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 року №1085/2010 створено Державну міграційну службу України, на яку покладено функції з реалізації державної політики з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 року №658 «Про утворення Державної міграційної служби» утворено Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області.

Правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Статтею 1 Закону України «Про громадянство» визначено термін проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 8 частини першої вказаної вище статті іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Те саме положення міститься і в пункті 1 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 (далі по тексту - Порядок №322).

Такі іноземці та особи без громадянства отримують посвідку на тимчасове проживання, підставою для видачі якої є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Судом першої інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.12.2017 року Новокодацьким районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між громадянином Азейбарджану ОСОБА_3 та громадянкою України ОСОБА_7 (а.с.10).

Возз'єднання сім'ї стало підставою для отримання позивачем 02.01.2018 року посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1, строком дії до 18.12.2018 року (а.с.8).

Проте, як зазначалось вище, 14.08.2018 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення про скасування вищезазначеної посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку №322.

Рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку (пункт 77 Порядку №322).

Відповідно до підпункту 4 пункту 63 Порядку №322 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі, коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Як вбачається із тексту оскаржуваного рішення про скасування посвідки, воно не містить посилань на підстави його прийняття, а також посилань на те, які саме дії позивача загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що підставою для такого рішення був висновок про скасування посвідки, складений у зв'язку з надходженням до ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області листа-клопотання ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області.

Згідно висновку про скасування посвідки на тимчасове проживання особи без громадянства від 14.08.2018 року до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 09.08.2018 року надійшов лист-клопотання від ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області щодо скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно даного клопотання, перебування громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_3. на території держави суперечить інтересам національної безпеки. Перевіркою за обліками ГУ ДМС України в Дніпропетровській області встановлено, що громадянин Азербайджану ОСОБА_3. 02.01.2018 року був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1, терміном дії до 18.12.2018 року, на підставі ч.14 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». За вказаною посвідкою зареєстровано місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.57, 110).

З тексту вказаного висновку також не вбачається, які саме дії, передбачені п.п.4 п.63 Порядку №322, вчинені ОСОБА_3 та якими саме доказами підтверджуються такі обставини.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що єдиною та безспірною підставою для прийняття ГУ ДМС України рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання була наявність листа-клопотання ГУ НП України в Дніпропетровській області. Представник пояснила, що викладені в листі факти, не можуть ставитись під сумнів ДМС, не повинні перевірятись ДМС, а відтак наявність такого клопотання є достатньою підставою для прийняття ДМС рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання.

Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання представника апелянта, вважає його хибним та таким, що не відповідає вимогам пункту 63 Порядку №322.

Відповідно до пункту 63 Порядку №322 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України;

6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;

7) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу вказаної норми колегія суддів дійшла висновку, що наявність клопотання (подання) Національної поліції не є умовою (тим більш обов'язковою та безспірною) для скасування посвідки на тимчасове проживання.

Колегія суддів вважає, що будь-яка інформація (в тому числі органів національної поліції) може бути підставою для проведення міграційною службою перевірки та збору доказів щодо конкретної особи.

І така перевірка та обґрунтованість висновку про наявність в діях іноземця або особи без громадянства загрози національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є обов'язком ДМС.

Без проведення відповідної перевірки вказаних обставин, прийняття ДМС рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання є лише формальністю та суперечить як діючому законодавству у даній сфері, так і вимогам статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В матеріалах справи наявне повідомлення ГУ НП в Дніпропетровській області від 08.08.2018 року №3/74-4028 (а.с.116).

З тексту повідомлення вбачається, що ОСОБА_3, раніше неодноразово судимий та відбувший покарання за скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів на території України, причисляє себе до «авторитетів» кримінального середовища та позиціонує себе як «смотрящий» за азербайджанцями м.Дніпро, які скоюють кримінальні правопорушення, є прибічником «воровських традицій», підтримує тісні стосунки з членами Азербайджанської діаспори та продовжує злочинну діяльність на території Дніпропетровської області. Перебування на території України громадянина Азербайджану ОСОБА_3 суперечить інтересам національної безпеки України, може привести до дестабілізації криміногенної обстановки в Україні та порушень громадського порядку на території держави. Встановлено, що гр.ОСОБА_3., раніше неодноразово судимий та відбував покарання за скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів на території України. Останній раз засуджений в 2015 році за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. 18.12.2017 року ОСОБА_3. отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що вказана в поданні інформація нічим не підтверджена, та ДМС не проводила будь-якої перевірки такої інформації, оскільки вважала таку перевірку зайвою.

Колегія суддів звертає увагу, що не дивлячись на наявність у позивача в 2015 році судимості, йому в грудні 2017 року було видано ДМС посвідку на тимчасове проживання в Україні.

Вказане свідчить, що інформація, зазначена у вказаному вище поданні, не була перешкодою для отримання позивачем посвідки на тимчасове проживання в Україні.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» суд вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Тобто, з метою дотримання принципу верховенства права суб'єкти владних повноважень, у тому числі колегіальні, приймаючи рішення владно-управлінського характеру, мають належним чином його мотивувати. Мотивація прийняття рішення суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій має оцінюватися судом при здійсненні контролю за виконанням судових рішень.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

В оскаржуваному рішенні відповідач не вказав жодних фактичних обставин та доказів на підтвердження скоєння ОСОБА_3. дій, які передбачені підпунктом 4 пункту 63 Порядку №322, що були підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання, а саме не вказано, які саме дії позивача загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров'ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Відповідач у рішенні, як на підставу його прийняття, посилається лише на норму Порядку №322.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача є необгрунтованим та в ньому не вказано мотиви його прийняття.

Колегія суддів вважає, що відповідачем при прийнятті спірного рішення, не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб'єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у справі №820/2262/17 (провадження №К/9901/1650/18), який викладено в постанові від 18.04.2018 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність рішення від 14.08.2018 року про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, виданої позивачу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року в адміністративній справі №0440/6458/18 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року в адміністративній справі №0440/6458/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 січня 2019 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак