Справа № 802/250/18-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 802/250/18-а

17 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про стягнення судових витрат у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 року прийнято заяву Головного управління ДФС у Вінницькій області про відмову від позову.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року визнано нечинним.

Провадження у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу закрито.

Повернуто ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року по справі № 802/250/18-а в сумі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна ) грн. 50 коп., згідно квитанції від 10.05.2018 року № 9.

23 грудня 2018 року до апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 надійшло клопотання про стягнення з позивача судових витрат (судового збору та витрат на правничу допомогу).

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що клопотання про стягнення з позивача судових витрат необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат.

Позивач від сплати судових витрат звільнений не був, а тому судові витрати підлягають стягненню на користь відповідача.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 року з урахуванням ч. 2 статті 142 КАС відповідачу повернуто 50 відсотків судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги, що становить 1321 грн. 50 коп.

Таким чином сума понесених відповідачем витрат за розгляд справи становить 1321 грн. 50 коп. та ним подана заява про стягнення витрат з позивача, що передбачено ч.1 ст.140 КАС України.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про присудження на його користь за рахунок бюджетних асигнувань позивача судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги, в сумі 1321 грн. 50 коп., що підтверджено квитанцією №9 від 10.05.2018 року (а.с. 38).

Щодо клопотання відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, то вирішуючи це питання колегія суддів виходить з такого.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" було встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З 15.12.2017 року цей законодавчий акт втратив чинність і відповідні правовідносини врегульовані КАС України.

Відповідно до статті 134 КАС витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем додані наступні докази: копія Договору про надання правової допомоги від 21.01.2016 року; копія Додатку №3 від 13.12.2018 року до Договору про надання правової допомоги від 21.01.2016 року; копія розрахунку суми гонорару; копія Довідки щодо сплати гонорару.

Згідно з розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу адвокат надав позивачу ряд послуг, пов'язаних з розглядом даної справи, що включають: попередню консультацію щодо характеру спірних правовідносин по справі № 802/250/18-а, ознайомлення з матеріалами справи №802/250/18-а у Вінницькому окружному адміністративному суді, правовий аналіз матеріалів справи, аналіз нормативно-правових актів та судової практики в аналогічних правовідносинах, отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, складання та оформлення апеляційної скарги, складання заяви про зупинення провадження у справі, участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 12 червня 2018 року при розгляді справи, вартість яких становить 5000 грн.

Згідно з Довідкою № 13-12/18 від 13.12.2018 року позивач сплатив адвокату гонорар за надання правової допомоги в сумі 5000 (п'ять тисяч гривень).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що відповідачем належним чином підтверджено витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним з наданими послугами адвоката, відповідати складності справи та обсягу робіт, що були необхідними.

В наданому розрахунку не зазначено скільки часу витратив адвокат на конкретні послуги, що до певної міри ускладнює можливість оцінити їх співмірність.

Разом з тим, виходячи і з наданого розрахунку суд приходить до висновку, що сума у 5000 грн. є завищеною.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що розгляд справи у значній мірі залежав від результатів розгляду справи №802/250/18-а, а позовні вимоги у даній справі були похідними. Практика у подібних справах є достатньо усталеною і немає необхідності здійснювати занадто ретельний аналіз нормативно-правової бази або судової практики. Так само суд не вбачає необхідності витребувати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, оскільки такі дії є необхідними радше у зв'язку із розглядом справи №802/250/18-а.

Відтак співставивши встановлені обставини справи з критеріями, визначеними у ч.5 ст.134 КАС України, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача в розмірі 1500 грн.

Щодо доводів про те, що укладання додатку №3 не було передбачено договором про надання правничої допомоги від 21.02.2016 року, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки в Україні визнається презумпція правомірності правочину, а правом на їх тлумачення наділені в першу чергу сторони. Недійсним чи нікчемним ні договір, ні його додаток не визнавалися. Також з тексту додатку №3 слідує, що він є невід'ємною частиною договору.

З приводу необхідності обліковувати отриманий гонорар у книзі обліку, доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати, то колегія суддів, не заперечуючи цю обставину, вважає за необхідне відзначити, що первинними документами, які підтверджують отримання доходу можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Надана довідка про отримання гонорару є таким первинним документом в розумінні Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 р. за №1686/24218.

Виходячи із принципу офіційного з'ясування обставин справи суд витребував у представника відповідача таку книгу. На виконання вимоги суду ним наданий витяг з книги обліку доходів як платника єдиного податку.

У зазначеній книзі відображений дохід в сумі 5000 грн., що відповідає раніше наданій довідці.

Водночас надана книга підтверджує раніше наведену позицію суду, що належним доказом понесених стороною витрат є первинні бухгалтерські документи, а не книга, у яку записи вносяться у досить довільній формі та без посилання на такі документи.

Тим більше, що питання про відшкодування витрат може бути поставлене позивачем самостійно. В той же час на руки позивачу адвокатом видається саме первинний документ. Позивач взагалі не несе обов'язку вести будь-які книги обліку і отримання витягів з них може становити для нього додаткові труднощі.

До повноважень же суду не належить перевірка повноти та ведення бухгалтерського обліку адвокатами. Ці повноваження лежать у площині фіскальних органів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що клопотання про стягнення судових витрат слід задовольнити частково.

Керуючись 134, 140, 325, 328, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про стягнення судових витрат - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року по справі № 802/250/18-а в сумі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна ) грн. 50 коп. згідно квитанції від 10.05.2018 року № 9 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот),00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області (Код 39402165).

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст.325 КАС України.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5