Справа № 825/2405/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/2405/18 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,
за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним та скасування пункту наказу,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач), в якому остаточно просить визнати неправомірним та скасувати пункт 1.56 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України від 30.05.2018 № 341 про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.
Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в частині - скасуванню, з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, Наказом Сухопутних військ Збройних Сил України від 06.10.2011 № 541 ОСОБА_1 призначений командиром мінометної батареї механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.
Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 31.07.2016 № 142 позивач призначений на посаду начальника штабу військової частини НОМЕР_3 , з 06.09.2016 виключений зі списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та направлений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 06.09.2016 № 222 (а.с. 63) та матеріалами справи. Тобто позивач з 06.10.2011 по 31.07.2016 виконував обов`язки командира мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_4 .
У період з 06.05.2015 по 28.02.2018 Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено перевірку, за результатами якої складено Довідку від 26.04.2018 (а.с. 153-179).
Так, в ході проведення аудиторського дослідження встановлено, що система внутрішнього контролю взагалі не забезпечила контроль за зберіганням та законним використанням ресурсів, а саме:
неналежний бухгалтерський облік активів служби ПММ, що призвело до заниження вартості активів та несвоєчасне списання матеріальних засобів, використаних підрозділами відповідно до донесень про використання пального;
неналежне зберігання матеріальних засобів у підрозділах частини, шо призвело до нестач згідно матеріалів інвентаризації;
не проведення у військовій частині щомісячних перевірок наявності та законності витрати ПММ внутрішньо-перевірочною комісією;
несвоєчасне подання командирами підрозділів донесень про використання пально-мастильних матеріалів з підтверджуючими документами на використання, що призвело до незаконного (безпідставного) списання пального;
не облікування матеріальних засобів отриманих від інших військових частин, що призвело до попередження втрат активів;
не створення механізму прийому-передачі справ та посад командирами підрозділів з складання відповідних актів прийому матеріальних засобів.
Аналізуючи виявлені фінансові порушення аудитом встановлено, що командири підрозділів військової частини не в повному обсязі виконували свої обов`язки, щодо ведення обліку матеріальних засобів отриманих в підрозділ та не виконували порядок звітування за матеріальні засоби у відповідні служби.
В ході проведення аудиту вбачалось нерозуміння окремих командирів підрозділів причин та порядку звітування за отримане ним та використане пальне.
За результатами аудиторського дослідження складено висновок, в якому вказано, що посадовими особами військовій частині НОМЕР_4 не забезпечено дотримання вимог нормативних законодавчих та нормативно-правових актів з питань використання матеріальних ресурсів номенклатури служби пального. Внаслідок відсутності належного контролю з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_4 встановлені порушення фінансово-бюджетної дисципліни, що призвело до втрат на загальну суму 27772507,92 грн. (а.с. 178).
Зокрема, в мінометній батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_4 за результатами аудиторського дослідження виявлено, що позивачем, як командиром мінометної батареї механізованого батальйону, незаконно списані: донесення від 08 липня 2015 року № 40, від 03 листопада 2015 року № 73, від 05 серпня 2016 року № 65, всього АБ- 10384 л, ДП - 3047 л, на загальну суму 359590,00 грн.
30.05.2018 командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України видано наказ № 341, пунктом 1.56 якого за невиконання статей 11, 16, 58, 111, 112 частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», статей 2,5,6,15,16 "Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1225, начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 майора ОСОБА_1 , колишнього командира мінометної батареї механізованого батальйону, призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 06.10.2011 № 541, притягнути до матеріальної відповідальності у розмірі 9045,00 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт заподіяної шкоди та вина позивача встановлені аудиторською перевіркою, що підтверджено відповідною Довідкою від 26.04.2018 року, а отже пункт 1.56 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України від 30.05.2018 № 341 про притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності виданий командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі, в межах та у спосіб, визначений Порядком № 608, з урахуванням вимог Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, тому є правомірним.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, спірні відносини врегульовано нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548 (далі - Статут), Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі - Положення № 243/95-ВР).
Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно ст. 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі - Положення №243/95).
Відповідно до п.2 Положення №243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
При цьому, пунктом 3 вказаного Положення визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Пунктами 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення №243/95-ВР передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки. У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини. Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності.
Колегія суддів звертає увагу, що притягненню військовослужбовця до матеріальної відповідальності має передувати службове розслідування, в ході якого обов`язково має бути встановлено такі обставини, зокрема як: наявність чи відсутність події, з приводу якої призначено службове розслідування, її обставини (час, місце), наслідки; всіх винних осіб, наявність причинного зв`язку між подією та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення та завдано шкоду; ступінь вини кожної з осіб; форму вини військовослужбовця (умисно чи з необережності); умови та причини, що сприяли правопорушенню та заподіянню шкоди; якими конкретними діями завдано шкоду; встановити час втрати майна тощо.
При цьому, командирів (начальників) військових частин можна притягнути до обмеженої матеріальної відповідальності в розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, лише у випадку, коли вони не вжили належних заходів щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності. При цьому, розмір заподіяної шкоди та винні у її заподіянні особи повинні бути встановлені за результатами розслідування або у висновках ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду.
В той же час, положеннями пункту 17 Положення передбачено, що розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Як вбачається зі змісту наказу командування ВЧ НОМЕР_1 від 30.05.2018 № 342, підставою притягнення позивача до матеріальної відповідальності зазначено незаконне списання: донесення від 08 липня 2015 року № 40, від 03 листопада 2015 року № 73, від 05 серпня 2016 року № 65, всього АБ- 10384 л, ДП - 3047 л, на загальну суму 359590,00 грн.
В той же час, по фактам виявленого Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у ВЧ НОМЕР_4 незаконного (безпідставного) списання розслідування оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ВЧ НОМЕР_1 ) не призначалося та не проводилося.
Ні в довідці про результати аудиту відповідності служби паливно-мастильних матеріалів ВЧ НОМЕР_4 за період з 06.05.2015 по 28.02.2018, ні в спірному наказі, виданому відповідачем, не зазначається, які саме його дії привели до виникнення незаконного списанні пально-мастильних матеріалів.
Як вбачається з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) №342 від 30.05.2018 посадові особи військової частини НОМЕР_4 , в тому числі і позивач, були притягнуті до обмеженої матеріальної відповідальності у зв`язку з наявністю їх вини у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів.
В той же час приписами п., п. 17,18, 19, 21,22,23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою ВРУ № 243/95-ВР від 23.06.1995 передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
В даному випадку, матеріалами справи підтверджено, що службове розслідування щодо встановлення розміру заподіяної шкоди та винних у її заподіянні осіб взагалі не проводилось. Такі винні у заподіянні шкоди особи не зазначені і у довідці, складеній за результатами аудиторської перевірки.
Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на п. 2 ІІ Розділу Порядку проведення службових розслідувань №608 від 21.11.2017 року, яким передбачено, що службове розслідування не призначається, якщо прочини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення встановлено під час аудиту, оскільки проведеним аудитом формально встановлені обставини, у позивача не відібрано жодних пояснень.
Отже, відповідачем було порушено процедуру притягнення позивача до матеріальної відповідальності, що свідчить про невідповідність спірного наказу вимогам Положення №243/95-ВР.
При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо контролю за наявністю та законністю витрачання і списанням пального.
Відтак, відповідачем не доведено заподіяння саме позивачем шкоди через його протиправну поведінку у вигляді не виконання (не належного виконання) службових обов`язків, не встановлено вину позивача та причинний зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди.
А тому відсутні підстави для притягнення позивача до матеріальної відповідальності.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем дотримано процедуру притягнення позивача до матеріальної відповідальності, а тому, оскаржуваний наказ є таким, що прийнятий на підставі та у спосіб, що визначені та законодавством, що регулює спірні правовідносини.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року скасувати, та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати неправомірним та скасувати пункт 1.56 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України від 30.05.2018 № 341 в частині притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності.
Повний текст постанови виготовлено « 21» січня 2019 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма