Справа № 1340/4104/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/4104/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Львів

10 год. 49 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача 1 ОСОБА_2, представника відповідача 2 ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» (80086, Львівська область, Сокальський район, с. Сілець) до Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35), Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г), про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «Шахта «Надія» (далі позивач, ПАТ «Шахта «Надія») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Львівській області, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, у якій, з врахуванням уточнення позовних вимог (а.с.212), просило суд про визнання бездіяльності відповідачів щодо ненадання відповіді на запит позивача від 31.07.2018 за вих. № 09/839 на отримання публічної інформації протиправною; зобовязання відповідачів надати позивачу відповідь на запит на отримання публічної інформації від 31.07.2018 за вих. № 09/839.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач звернувся до відповідача 1 із запитом на отримання публічної інформації № 09/89 від 31.07.2018, у якому просив відповідно до ст.ст. 5, 6, 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст.ст. 5, 6 Закону України «Про інформацію», для проведення аналізу податкового боргу та його виникнення, направити на адресу підприємства рішення у справах, які зазначені у обліковій картці платника, з яких вбачається нарахування пені.

Відповідач 1 скерував позивачу відповідь, у якій керуючись ст. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» повідомив про продовження строку розгляду запиту до 20 робочих днів, оскільки рішення про які йдеться у запиті прийняті у 2011 році, що потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, в тому числі архіві установи.

Разом з тим, навіть станом на дату подання позову відповіді від відповідача 1 не одержано.

Позивачем зясовано, що вказаний запит відповідачем 1 передано відповідачу 2 за належністю, оскільки у 2011 році позивач перебував на обліку у відповідача 2, разом з тим, такий повернуто відповідачу 1 для опрацювання та надання відповіді, до якого також долучено копію облікової картки платника податків позивача.

Оскільки ні відповідачем 1 ні відповідачем 2 відповіді на цей запит не надано, що є бездіяльністю, позивач для відновлення порушеного права на інформацію, звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 17.09.2018 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 08.10.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, з викликом сторін.

Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 06.12.2018 у якості відповідача 2 до участі у справі залучено Львівське управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

У судовому засіданні 18.12.2018 відповідно до приписів ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України судом допущено заміну відповідача Львівське управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на належного Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, проти чого сторонами застережень не висловлено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві, з врахуванням уточнення позовних вимог (а.с.212), обґрунтування позовних вимог за вх. № 39344 від 06.12.2018 (а.с.125-128). Просив позов задовольнити.

Представник відповідача 1, Головного управління ДФС у Львівській області (далі відповідач 1, ГУ ДФС у Львівській області) проти позову заперечив повністю. з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.64-65), додаткових поясненнях за вх, № 39126 від 04.12.2018 (за вх. № 4496ел. від 04.12.2018, не підписано ЕЦП) (а.с.75-77, 81-83).

Представник відповідача 1 зазначив, що відповідач 1, одержавши запит позивача, своєчасно повідомив позивача про те, що у звязку з тим, що зазначені у запиті рішення прийняті у 2011 році, що потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, у тому числі в архіві установи, строк розгляду запиту продовжено відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону «Про доступ до публічної інформації».

В межах терміну розгляду запиту (20 робочих днів) відповідно до скерованих службових дописів та отриманих на такі відповідей, зясовано, що відповідно до Порядку формування реєстру великих платників податків та Реєстру великих платників податків на 2011 рік, ПАТ «Шахта «Надія» з 01.11.2011 перейшло на облік в СДПІ ВПП у м. Львові правонаступник Львівське управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, у звязку з чим у відповідача 1 відсутній доступ до даних облікової картки платника податків за 2011 рік та відповідно можливість ідентифікувати витребовувані рішення.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит позивача передано розпоряднику інформації відповідачу 2 та одночасно про вказане повідомлено позивача.

Представник відповідача 1 вважає, що відповідач 1 діяв у спосіб та порядку, що передбачені чинним законодавством, протиправної бездіяльності не допустив, а тому позов у частині вимог до відповідача 1 задоволенню не підлягає.

Представник відповідача 2 проти позову заперечив, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.138-139), додаткових поясненнях за вх. № 1748 від 17.01.2019 (а.с.200-201). Зазначив, що на адресу Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС 29.08.2018 надійшов лист від відповідача 1 про скерування запиту ПАТ «Шахта «Надія» для розгляду та вжиття заходів відповідно до компетенції. У відповідь на цей лист відповідач 2 повідомив, що оскільки позивач перебуває на податковому обліку у Сокальському відділенні Червоноградської ОДППІ та при переході платника податку у районну ДПІ за новим місцем обліку вся наявна інформація про платника передана до ГУ ДФС у Львівській області, а також надано інтегровані картки платника з ПДВ та платника податку за 2011-2012 роки, для підготовки відповіді на запит на отримання публічної інформації.

На переконання представника відповідача 2, відповідачем 2 жодним чином не порушено прав, свобод чи інтересів позивача, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Суд заслухав пояснення представників сторін, зясував фактичні обставини та відповідні їм правовідносини та встановив таке.

ПАТ «Шахта «Надія» зареєстроване як юридична особа 16.03.2001; , перебуває на податковому обліку у Червоноградській ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області (Сокальське відділення), діє на підставі Статуту (а.с.11-19, 20-23).

31.07.2018 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Львівській області із запитом № 09/839, у якому, в тому числі, зазначив про те, що згідно з відомостями облікової картки платника податків ПАТ «Шахта «Надія», , вбачається нарахування пені за:

- рішенням Господарського/апеляційного суду № 88 від 06.01.2011;

- рішенням Господарського/апеляційного суду № 89 від 06.01.2011;

- рішенням Господарського/апеляційного суду №90 від 06.01.2011;

- рішенням Господарського/апеляційного суду № 95 від 06.01.2011;

- рішенням Господарського/апеляційного суду № 96 від 06.01.2011.

За аналізом судових справи ПАТ «Шахта «Надія» за вказаними справами рішення не виносились.

З огляду на наведене, позивач для проведення аналізу податкового боргу та його виникнення просив направити на адресу підприємства рішення у вищевказаних справах, які зазначені у облікових картках платника. Відповідь просив надати у пятиденний термін (а.с.24).

09.08.2018 ГУ ДФС у Львівській області скерувало позивачу лист «Щодо розгляду запиту» № 27976/10/13-01-10-02-09, у якому повідомлено позивача про те, що відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» ГУ ДФС у Львівській області продовжує строк розгляду запиту до 20 робочих днів, оскільки зазначені у запиті рішення прийняті у 2011 році, що потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, у тому числі архіві установи (а.с.25).

28.08.2018 ГУ ДФС у Львівській області скерувало позивачу лист «Щодо розгляду запиту», у якому повідомило позивача проте, відповідно до Порядку формування реєстру великих платників податків, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 986 від 22.12.2010 та Реєстру великих платників податків на 2011 рік, затвердженого Наказом Державної податкової інформації України № 1005 від 24.12.2010, ПАТ «Шахта «Надія» з 01.01.2011 перейшло на облік в СДПІ ВПП у м. Львові (правонаступник Львівське управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби), у звязку з чим у Головного управління ДФС у Львівській області відсутній доступ до даних облікової картки платника податків за 2011 рік.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит № 09/839 від 31.07.2018 направлено до належного розпорядника Львівського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (а.с.49).

28.08.2018 листом за № 6693/7/13-01-10-02-10 «Про скерування запиту» Львівському управлінню Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби скеровано запит ПАТ «Шахта «Надія» № 09/839 від 31.07.2018 для розгляду та вжиття заходів (а.с.69, 69 зворот).

30.08.2018 листом за № 29859/7/28-10-48-03-00 відповідач 2 повідомив ГУ ДФС у Львівській області те, що оскільки ПАТ «Шахта «Надія» перебуває на податковому обліку у Сокальському відділенні Червоноградської ОДПІ та при переході платника у районну ДПІ за новим місцем обліку вся наявні інформація про платника передана ГУ ДФС у Львівській області, відповідач 2 надає інтегровані картки платника з ПДВ та податку на прибуток за 2011-2012 роки, для підготовки відповіді на запит на отримання публічної інформації (а.с.141).

04.09.2018 позивач скерував Львівському управлінню офісу великих платників податків Державної фіскальної служби запит № 09/946, у якому просив відповідача 2 направити на адресу позивача інформацію щодо розгляду запиту (а.с.50-51)

11.09.2018 відповідачем скеровано позивачу лист № 38009/28-10-48-03-00, у якому повідомив про те, що оскільки позивач перебуває на податковому обліку у Сокальському відділенні Червоноградської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області та при переході платника з Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС на податковий облік у районну ДПІ за новим місцем обліку вся наявна інформація про платника передана до ГУ ДФС у Львівській області. Листом від 30.08.2018 передано ГУ ДФС у Львівській області інтегровані картки платника з ПДВ та з податку на прибуток за 2011-2012 роки для підготовки відповіді на запит на отримання публічної інформації № 09/839 від 31.07.2018 (а.с.131).

Позивач не отримавши відповіді на свій запит ні від жодного з відповідачів звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

У статті 40 Конституції України визначено гарантії держави, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статей 5, 7 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Право на інформацію охороняється законом.

Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати право особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає ОСОБА_4 України «Про доступ до публічної інформації» за № 2939-VI від 13.01.2011 (далі-Закон №2939-VI).

Згідно зі ст. 1 Закону № 2939-VI визначено, що публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 зазначено, що аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VІ, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях: уся інформація, що перебуває у володінні суб'єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ); інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (пункт 2 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ); інформація, пов'язана з виконанням особами делегованих повноважень суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (пункт 3 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ); інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб'єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ); інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону № 2939-VІ).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується зокрема шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону № 2939-VI, не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що субєктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, обєднання громадян без статусу юридичної особи, крім субєктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються субєкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші субєкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Пункт 6 частини 1 ст. 14 Закону № 2939-VI наголошує, що розпорядники інформації зобовязані:

1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;

6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості субєктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

ОСОБА_4 не поширюється на відносини щодо отримання інформації субєктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Тобто, положення вказаного закону регулюють правовідносини з приводу забезпечення отримання інформації громадянами або іншими особами, що створюється та виникає в процесі функціонування субєктів владних повноважень та виконання покладених на них завдань, така інформація є (має бути) загальнодоступною та не стосується конкретно визначених осіб.

Статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», встановлені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, згідно якої, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема:

- обовязком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

- визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

- юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Також, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах, зокрема, прозорості та відкритості діяльності субєктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом (ст. 4 цього ж Закону).

Згідно ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Отже, доступ до публічної інформації, крім передбаченої цим Законом публічної інформації з обмеженим доступом, щодо якої існує спеціальний порядок її поширення, можливо за допомогою двох способів, а саме отримання такої інформації з загальнодоступних встановлених законом джерел оприлюднення суб'єктами владних повноважень публічної інформації, або за результатами надання такої інформації у відповідь на конкретне відповідне звернення особи.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст.19 Закону №2939-VI запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Частиною 1 ст. 20 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з ч. 4 ст. 20 вказаного Закону, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 23 Закону № 2939-VI унормовано право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації, відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 63.12 ст.63 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у звязку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних.

Контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, в тому числі, організовують збір податкової інформації та вносять її до інформаційних баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику (підпункт 19-1.1.40 п. 19-1.1 ст. 19 Податкового кодексу України)

Представник відповідача 1 пояснив, що запит від позивача за № 09/839 від 31.07.2018 зареєстровано як вхідну кореспонденцію 03.08.2018 за № 172 (представник позивача щодо вказаного жодних зауважень не висловив) та у межах пяти робочих днів, з дня отримання запиту 09.08.2018, відповідач повідомив позивача про продовження строку для надання відповіді на такий, що узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 20 Закону України № 2939-VI до 20 робочих днів.

На підтвердження того, що відповідачем 1 вживалися заходи для надання відповіді на зазначений запит, до матеріалів справи надано:

- копію листа № 349/13-01-10-02-07 від 09.09.2018 начальника юридичного управління до Управління податків і зборів з юридичних осіб, відповідно до якого просив надати інформацію чи опрацьовувались управлінням податків і зборів з юридичних осіб відповідні рішення суду з подальшим відображенням в обліковій картці платника податків. Враховуючи обмежені строки, просив надати інформацію з копіями підтверджуючих документів у строк до 16.08.2018 (а.с.67).

- копію відповіді управління податків і зборів з юридичних осіб начальнику юридичного управління від 13.08.2018 за № 139/13-01-12-71, відповідно до якого повідомлено про те, що оскільки з 01.01.2011 ПАТ «Шахта «Надія» перейшло на облік у Львівське управління Офісу ВПП ДФС , відповідно інтегровані картки платника податку на додану вартість за 2011 рік відсутні в АС «Податковий блок» Червоноградській ОДПІ (Сокальське відділення). Відтак, за інформацією відображеною у запиті слід звернутись до Львівського управління Офісу ВПП ДФС (.с.67 зворот);

- копію листа № 346/13-01-10-02-07 від 09.08.2018 начальника юридичного управління до Управління погашення боргу, аналогічного за змістом як до Управління податків і зборів з юридичних осіб (а.с.68);

- копію службового допису за № 105/10/13-01-17-09 від 16.08.2018 від Управління погашення боргу начальнику юридичного управління, у якому повідомлено про те, що на виконання Наказу ДФС України, платник ПрАТ «Шахта «Надія» включено до Реєстру великих платників податків на 2011 рік. Тому в січні 2011 ПрАТ «Шахта «Надія» передана до ДПІ ВПП у м. Львові на облік (а.с.68 зворот).

Через надання інформації вказаного вище змісту відповідач 1 повідомив позивача про передання запиту для розгляду та вжиття заходів відповідно до компетенції Львівському управлінню Офісу великих платників податків (а.с.69, 69 зворот) та про вказане повідомлено цього ж дня (28.08.2018) заявника (а.с.70).

Вказаний запит скеровано відповідачу 2 у межах 20 денного строку, на який продовжено надання відповіді на цей запит, та отримано ним вже 29.08.2018.

Таким чином, на переконання суду відповідачем 1 вживались усі заходи для своєчасного надання відповіді на запит позивача від 31.07.2018.

Разом з тим, суд вважає за доцільне зазначити, що сторонами не оспорюється той факт, що відповідно до Порядку формування реєстру великих платників податків, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 986 від 22.12.2010та Реєстру великих платників податків на 2011 рік, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України № 1005 від 24.12.2010, ПАТ «Шахта «Надія» з 01.11.2011 перейшло на облік в СДПІ ВПП у м. Львові (правонаступником якого є Львівське управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби).

З 01.01.2013 позивача переведено на обслуговування за місцезнаходженням в ДПІ у Сокальському районі Львівської області, у звязку з чим СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові ДПС на виконання листа ДПС України № 6903/0/71-12/20-4117 від 25.10.2012 та скеровано ДПІ у Сокальському районі Львівської області ДПС пакет документів для взяття на податковий облік позивача.

Серед такого переліку документів рішень Господарського/апеляційного суду, які відображено в обліковій картці (а.с.88-124) та, за якими збільшувались штрафні санкції не передавалися (а.с.85-87).

Крім того, у вказаному листі зазначено про те, що при надходженні процесуальних документів із судових інстанцій юридичним відділом буде додатково проінформовано відповідну податкову інспекцію.

Суд вважає обґрунтованими покликання представника відповідача 1 про те, що процесуальних документів, вказаних у запиті від 31.07.2018 до ДПІ у Сокальському районі не передавалось, що підтверджено відповідними доказами.

Львівське управління Офісу великих платників податків у м. Львові, навіть зі змісту листа, яким повернуто відповідачу 1 запит, жодним чином не підтвердило відсутності у нього відповідної інформації, що ним вжито будь-які заходи для зясування цього питання.

При цьому, відповідач 2 не надав відповіді на запит позивача у жодний спосіб, а лише листом від 11.09.2018 прореагував на його запит від 04.09.2018.

Суд не надає оцінки у межах цієї справи щодо взаємовідносин між органами ДФС, внутрішньому порядку пересилання інформації між ними (щодо покликань на те, що ДПІ у Сокальському районі також не скеровувались судові рішення СДПІ ВПП у м. Львові, коли позивача переведено у статус великого платника податку та на облік до СДПІ), оскільки предметом дослідження у межах цієї справи є лише правомірність дій чи бездіяльності відповідачів щодо розгляду запиту позивача від 31.07.2018.

Також суд звертає увагу відповідачів на те, що приписами Закону України № 2939-VI не передбачено права субєктів, до яких звернуто запит залишати такий без відповіді, а ст. 22 цього Закону передбачено лише право відмови у задоволенні запиту.

При цьому суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України № 2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобовязаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача, що і було вчинено відповідачем 1.

Відповідач 2 не надав жодних доказів спростування того, що він не володіє запитуваною інформацією не надав, про скерування запиту позивача повторно відповідачу 1, позивача не повідомив.

Суд зважає на аргументи відповідача 2, що у 2011 році відповідачем у справах при оскарженні податкових повідомлень-рішень була ДПІ у Сокальському районі, що підтверджується судовими рішеннями Львівського окружного адміністративного суду, разом з тим зазначає, що у облікових картках відображено та у запиті від 31.07.2018 запитувалось про рішення Господарського/апеляційного судів. Крім того, у запиті ідеться не про оскарження податкових повідомлень-рішень, а про необхідність позивачу провести аналіз податкового боргу та його виникнення на підставі відповідних рішень, оскільки за результатами аналізу судових справ ПАТ «Шахта «Надія» у вказаних справах судові рішення не виносились.

Представник позивача акцентував увагу на тому, що Господарським судом щодо позивача взагалі таких рішень не виносилось, відтак одержання відповідних судових рішень у спосіб, на який покликаються відповідачі та про які зауважено ними відповідно до позиції Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладеної у Постанові № 10 «Про практику застосування адміністративним судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 є неможливим, оскільки таких не існує. При цьому зазначив, що навіть за умови існування можливості одержання неіснуючих судових рішень відповідно до вимог процесуальних законів шляхом подання судам відповідних заяв, вказане не позбавляє позивача права звернутись до відповідачів із запитами, а їх обовязку такі розглянути.

Суд також вважає за доцільне зазначити, що протиправною бездіяльністю субєкта владних повноважень визнається зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обовязкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції субєкта владних повноважень, були обєктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Таким чином, на переконання суду, відповідач 2 не надавши позивачу жодної відповіді на запит № 09/839 від 31.07.2018 допустив протиправну бездіяльність.

Виходячи із завдань адміністративного судочинства ефективним способом порушеного права позивача у контексті ч. 1 ст. 2 КАС України є зобовязання відповідача 2 надати позивачу відповідь на вказаний вище запит.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, оцінивши доводи учасників справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтовані та підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами, разом з тим, відповідачем 1 спростовано факт допущення ним бездіяльності, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позов задоволено частково, а саме в частині вимог до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, понесені судові витрати позивачем у вигляді судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо не надання відповіді на запит Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» від 31.07.2018 № 09/839 на отримання публічної інформації.

3. Зобовязати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби відповідь на запит на отримання публічної інформації № 09/839 від 31.07.2018.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» (80086, Львівська область, Сокальський район, с. Сілець; ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г; ) судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3524 (три тисячі пятсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та призначено 22.01.2019.

Суддя Качур Р.П.