Справа № 826/14480/18
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 січня 2019 року № 826/14480/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до 1) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції

Національної поліції України

2) Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування висновку, наказів, поновлення на роботі,

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування від 08 червня 2018 року за фактом відсутності позивача на роботі без поважних причин 05 березня 2018 року, підписаний комісією УПП у м. Києві ДПП НПУ;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПП НПУ від 06 липня 2018 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПП НПУ №756 о/с від 03 серпня 2018 року про звільнення позивача з поліції;

- поновити позивача на посаді інспектора роти №3 батальйону №1 полку №2 (з обслуговування лівого берега) УПП у м. Києві ДПП НПУ;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції НПУ на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звільнення із займаної посади є незаконним, необгрутованим та упередженим, що не відповідає дійсності, оскільки позивач не вийшов на роботу з поважних причин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою зобов'язано відповідача надати суду, протягом 15-ти днів з дня отримання ухвали суду, відзив на позовну заяву та належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких були прийняті оскаржувані рішення, належним чином засвідчені копії оскаржуваних рішень та висновку, копії матеріалів службового розслідування. Роз'яснено відповідачу, що, у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справу буде вирішено за наявними матеріалами. Запропоновано позивачу надати відповідь на відзив протягом 10 днів з дня отримання відзиву.

19 листопада 2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, з якого вбачається, що відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки при прийнятті спірних наказів, висновку відповідач керувався вимогами діючого на момент звільнення позивача законодавства. Жодних доказів на підтвердження поважності причин невиходу на службу 05 березня 2018 року позивачем не надано. Крім того, позивач неодноразово притягувався до відповідальності за невихід на службу.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 прийнятий на службу в органах внутрішніх справ з 22 липня 2014 року.

05 березня 2018 року посадовими особами відповідача 1 складено акт про відсутність на роботі позивача. Під час телефонної розмови за номером телефону НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 було встановлено, що останній 05 березня 2018 року не зможе заступити на службу, так як знаходиться далеко від Києва і забув, що він повинен в цей день заступати на службу.

В подальшому позивачем подано рапорт, згідно якого останній 05 березня 2018 року був відсутній на службі у зв'язку з сімейними обставинами, а саме: зранку надавав допомогу своєму новонародженому племіннику, якого возив до лікарні, так як автомобіль є тільки у позивача. Командира завчасно попередити не встиг.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 11 квітня 2018 року №1637 призначено службове розслідування у зв'язку з фактом неприбуття позивача на службу.

Згідно висновку службового розслідування за фактом відсутності на роботі без поважних причин 05 березня 2018 року позивача, складеного та затвердженого 08 червня 2018 року начальником Департаменту патрульної поліції Є.О. Жуковим за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог п.1 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV, п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, керуючись п.8 ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України позивача звільнити зі служби у поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 06 липня 2018 року №905 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог п.1, 2 ч.1ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.1 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України позивача звільнено зі служби в поліції.

01 серпня 2018 року начальником управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Зозулею Ю.Г. начальникові Департаменту патрульної поліції полковнику поліції Жукову Є.О. подано подання, яким порушено клопотання про звільнення позивача, мотивоване притягненням позивача до відповідальності наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 06 липня 2018 року №905.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03 серпня 2018 року №756 о/с відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби.

Не погоджуючись з зазначеними вище наказами та висновком позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Спеціальним Законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України «Про Національну поліцію».

У відповідності до положень статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейський зобов'язаний професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Згідно із статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Згідно з п. 9 Закону України від 23.12.2015 № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України від 22.04.2006 № 3460-ІУ (із наступними змінами).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що службова дисципліна це дотримання поліцейськими Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника поліції.

Стаття 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України вказує, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Положенням статті 14 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначено порядок накладання дисциплінарних стягнень.

Так, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Відповідно до статті 25 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Порядок проведення службових розслідувань регулюється Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 (далі по тексту - Інструкція № 230).

Як вбачається з наданих матеріалів службового розслідування та матеріалів справи, наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 11 квітня 2018 року №1637 призначено службове розслідування у зв'язку з фактом неприбуття позивача на службу, не оскаржувалось позивачем та проведене з належним дослідженням всіх доказів.

За наслідками проведення службового розслідування 08 червня 2018 року складено та затверджено висновок, яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушення вимог п.1 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV, п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, керуючись п.8 ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України позивача звільнено зі служби у поліції. В зазначеному висновку службового розслідування зазначено, що 06 березня 2018 року до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення відповідача 1, надійшов акт про відсутність на роботі без поважних причин позивача. Опитаний у ході службового розслідування позивач (має діючу сувору догану - наказ ДПП від 02 лютого 2018 року №152) пояснив, що 05 березня 2018 року був відсутній на службі у зв'язку з сімейними обставинами, а саме, відвозив до лікарні племінника, про відсутність на службі командира завчасно не повідомив. Опитаний у ході службового розслідування т.в.о. командира роти №3 батальйону №1 полку №2 (з обслуговування лівого берега) УПП у м. Києві ДПП старший лейтенант поліції Росовський В.М. пояснив, що 05 березня 2018 року встановлено відсутність на службі позивача, про що складено акт, здійснено телефонний дзвінок за номером телефону позивача, останнім повідомлено, що не зможе заступити на службу так як знаходиться не в Києві, а про те, що потрібно заступити на службу, забув. Відповідно до графіку чергувань батальйонів УПП у м. Києві ДПП 05 березня 2018 року в денну зміну чергував 1 батальйон УПП у м. Києві ДПП. Під час службового розслідування до уваги була прийнята попередня поведінка позивача, а саме: невихід на службу без поважних причин 11 листопада 2016, 13 січня 2017, 14 січня 2017, 17 січня 2017, 18 січня 2017 року (наказом ДПП від 25 березня 2017 року №531 позивачу оголошено догану), невихід на службу без поважних причин 03 квітня 2017 року (наказом ДПП від 13 липня 2017 року №1155 оголошено сувору догану), невихід на службу 06 листопада 2017, 09 листопада 2017, 10 листопада 2017, 13 листопада 2017 року (наказом ДПП від 02 лютого 2018 року №152 оголошено сувору догану), невихід на службу без поважних причин 02 квітня 2018 та 03 квітня 2018 року (висновок службового розслідування від 22 травня 2018 року - попередження про неповну службову відповідність). В ході службового розслідування ОСОБА_5 надана службова характеристика позивача, відповідно до якої останній характеризується негативно.

Факт відсутності позивача 05 березня 2018 року на службі підтверджується відповідним Актом відсутності на робочому місці від 05 березня 2018 року та не заперечується позивачем.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження поважності неприбуття позивача на службу 05 березня 2018 року.

Таким чином, суд вважає встановленим факт невиконання позивачем вимог службової дисципліни.

Як встановлено судом, за час проходження служби позивач раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності (наказом ДПП від 25 березня 2017 року №531 позивачу оголошено догану, наказом ДПП від 13 липня 2017 року №1155 оголошено сувору догану, наказом ДПП від 02 лютого 2018 року №152 оголошено сувору догану, висновок службового розслідування від 22 травня 2018 року - попередження про неповну службову відповідність). На час накладення оскаржуваного дисциплінарного стягнення мав незняте дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, накладене наказом ДПП від 02 лютого 2018 року №152.

Підсумовуючи вищенаведене суд вважає, що при звільненні позивача зі служби в поліції відповідачами було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, заподіяну авторитету поліції, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції, а оскаржувані накази та висновок прийняті відповідачем у межах наданих повноважень.

Суд також дійшов висновку, що відповідачами згідно з вимогами чинного законодавства проведено службове розслідування, за наслідками проведення якого встановлено факт грубого порушення позивачем дисципліни, та на позивача правомірно накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з поліції, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає, що ці позовні вимоги є похідними від основних та також задоволенню не підлягають.

Згідно з частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно положень статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами доведено правомірність винесення оскаржуваних висновку та наказів, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова