Справа № 1140/2202/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2202/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.08.2018 р. та додаткове рішення від 13.09.2018 р. (суддя Притула К.М.) в справі № 1140/2203/18 за позовом ОСОБА_2 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області (далі УВДФСС) про визнання протиправним та скасування рішення про утримання зі страхових виплат зайво виплачених коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що внаслідок нещасного випадку (аварії), що сталася 10 квітня 2002 р. о 14.30 позивач отримав травмування, на підставі чого відповідачем прийнято рішення про виплату страхових виплат позивачу. Згідно з актом самоперевірки та нової довідки про середню заробітну плату відповідачем здійснено розрахунок та визначено суму зайво виплачених коштів позивачу в сумі 5677,07 гривень. Листом 13.03.2018 р. позивача попереджено про те, що з нього будуть вирахувані зайво отримані кошти відповідно до п. 9 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 р. позов задоволено, визнано протиправним та скасоване постанову від 15.03.2018 р. № 1101/90393/90393/20 про повернення зайво виплаченої суми страхової виплати з ОСОБА_2

Додатковим рішенням від 13.09.2018 р. стягнуто на корить ОСОБА_2 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області судовий збір в розмірі 705 грн.

В апеляційній скарзі на рішення відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує, що рішення, яке оскаржується позивачем, прийнято начальником Кропивницького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Кіровоградській області, а не УВДФСС, тому вважає, що відповідачем не порушувались права позивача. Також вважає, що судом першої інстанції не враховано, що порядок повернення зайво виплачених страхових виплат визначений спеціальними нормативно-правовими актами Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженим постановою правління Фонду від 27.04.2007 р. № 24, якими передбачено повернення страхових виплат. Апелянт вважає, що саме ці нормативно-правові акти підлягають застосуванню в цих правовідносинах як прийняті пізніше, а не стаття 1215 Цивільного кодексу України, яка застосовано судом першої інстанції. Крім того, вказує на необґрунтованість висновку суду першої інстанції про критичне ставлення до письмової заяви позивача про згоду на утримання помилково виплачених сум.

В апеляційній скарзі на додаткове судове рішення відповідач просить скасувати це судове рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що у разі скасування судом апеляційної інстанції рішення підлягає скасування й додаткове рішення.

Учасники справи до судового засідання не зявились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у звязку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечення явки представника до судового засідання через зайнятість в інших судових засіданнях з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Повідомлена відповідачем причина неявка не визнана судом поважною, оскільки участь одного представника УВДФСС в судових засіданнях в Кіровському районному суді м. Кіровограда не перешкоджає відповідачу забезпечити явку в судове засідання суду апеляційної інстанції іншого представника.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить до висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 отримав трудове каліцтво 10 квітня 2002 р. у Кіровоградській виправній колонії №6 підчас роботи та відбування покарання.

З пояснень представника відповідача судом встановлено, що згідно з висновком МСЕК від 13.04.2004 р. серіі 2-18 ВБ №071278 ОСОБА_2 вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності 35% та 3 група інвалідності 13.04.2004 р.

При перевірці особової справи № 90393 ОСОБА_2 встановлено, що для призначення страхової виплати у 2004 році взято довідку про середню заробітну плату від 22.11.2004 №7/3863, у якій при розрахунку середньомісячної заробітної плати для призначення страхових виплат не вірно визначено розрахунковий період, чим порушено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266, та допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат.

Для усунення виявлених порушень підприємством Кіровоградської виправної колонії (№6) надано нову довідку про середню заробітну плату (дохід) №6/77 від 19.02.2014 р. за відповідний розрахунковий період (жовтень 2003 р., листопад 2003 р., грудень 2003 р., січень 2004 р., лютий 2004 р., березень 2004 р.), згідно з якою середня заробітна плата менша від середньої заробітної плати, поданої у 2004 році, тому Кропивницьким відділенням визначено суму переплачених коштів для вжиття заходів щодо їх повернення.

Відповідно до розрахунку страхових виплат потерпілого ОСОБА_2 згідно з новою довідкою про середньомісячну заробітну плату від 19.02.2014 р. №6/77 сума зайво виплачених коштів становить 5677,07 грн.

Відповідачем винесено постанову від 20.02.2018 р. у справі № 1101/90393/90393/17, припинено щомісячні страхові виплати з 01.02.2018 р. до з'ясування обставин. Постановою від 15.03.2018 р. №1101/90393/90393/20 про повернення зайво виплачено суми страхової виплати шляхом здійснення відрахувань із суми страхової виплати потерпілого ОСОБА_2 в розмірі 20% за кожний місяць, починаючи з 01.03.2018 р. до погашення суми зайво виплачених коштів, в розмірі 5677,07 грн.

Відповідно до заяви позивача від 13.03.2018 року, що надавалась до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, зазначено про те, що суму зайво виплачених коштів в сумі 5677,07 грн. він погоджується повернути за рішенням суду, так як перерахунок відбувся не з його вини.

Суд першої інстанції вважав, що наявні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки не встановлено факту недобросовісного набуття позивачем отриманих коштів на суму 5677,07 гривень, які є щомісячними страховими виплатами, тому відповідно до вимог ст. 1215 Цивільного кодексу України поверненню зазначена сума не підлягає.

Суд вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває не обліку в Кропивницькому відділенні УВДФСС та отримує страхові виплати з 13.04.2004 р. як особа, що отримала трудове каліцтво 10.04.2002 р. у Кіровоградській виправній колонії № 6 під час роботи та відбування покарання.

Актом самоперевірки від 14.02.2018 р. Кропивницького відділення ФСС при перевірці особової справи № 90393 встановлено, що для призначення страхової виплати у 2004 р. взято довідку про середню заробітну плату від 22.11.2004 р. № 7/3863, в якій неправильно визначено розрахунковий період, чим порушено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 р. № 1266, та допущено помилку, яка впливає на розмір страхових виплат.

Підприємством Кіровоградської виправної колонії (№6) видано нову довідку про середню заробітну плату (дохід) № 6/77 від 19.02.2014 р., відповідно до якої розмір середньої заробітної плати, з якої обчислюється страхові виплати, є меншим.

Відповідно до розрахунку страхових виплат потерпілого ОСОБА_2 згідно з довідкою про середньомісячну заробітну плату від 19.02.2014 р. № 6/77 сума зайво виплачених коштів складає 5677,07 грн.

13.03.2018 р. ОСОБА_2 подана заява до Кропивницького відділення УВДФСС про згоду на повернення за рішенням суду зайво виплачених коштів.

Постановою Кропивницького відділення УВДФСС від 15.03.2018 р. № 1101/90393/90393/20 вирішено відраховувати із суми страхової виплати «щомісячна страхова виплата в разі страти професійної працездатності» потерпілого ОСОБА_2, номер справи 90393, номер випадку 90393, суму в розмірі 20% за кожний місяць, починаючи з 01.03.2018 р. до погашення суми зайво виплачених коштів в розмірі 5677,07 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у звязку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоровя відповідно до Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування визначає Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV).

Частиною 9 статті 47 Закону № 1105-XIV встановлено, що суми, одержані в рахунок страхових виплат потерпілим або особою, яка має право на ці виплати, можуть бути утримані Фондом, якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві відомості, а також якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат.

Пунктом 1.9 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 р. № 24, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 р. за N 715/13982, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (втратив чинність підставі постанови Фонду соціального страхування N 11 від 19.07.2018 р.) (далі Порядок № 24) встановлено, що повернення зайво виплачених сум проводиться на підставі постанови робочих органів виконавчої дирекції Фонду, якщо потерпілі або особи, які мають на це право, не заперечують підстав і розміру відрахування.

При кожній виплаті щомісячної страхової суми загальний розмір відрахування не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятдесяти відсотків щомісячної страхової виплати, яка належить до виплати

потерпілому або особі, яка має на це право.

Аналіз приписів Закону № 1105-XIV по Порядку № 24 дає підстави для висновку, що повернення потерпілим одержаних страхових виплат за рішенням органу ФСС можливе за наявності наступних умов: якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві відомості, або якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат, за умови згоди потерпілого із підставами і розміром відрахувань.

В спірному випадку рішення про виплату позивачу страхових виплат прийнято не на підставі підроблених документів, позивачем як потерпілим не подавались до органу ФСС завідомо неправдиві відомості.

Проте, при обчисленні розміру страхових виплат органом ФСС внаслідок невірного зазначення у довідці установи виконання покарань розміру середньої заробітної плати допущена помилка, яка впливає на суму страхових виплат.

Разом з тим, відповідачем при прийнятті рішення про відрахування із сум страхових виплат позивача не зясовані заперечення потерпілого щодо підстав і розміру відрахування.

Посилання апелянта на подання позивачем заяви 13.02.2018 р. про продовження страхових виплат та згода на повернення зайво виплачених коштів в сумі 5677,07 грн. за рішенням суду із посиланням на те, що перерахунок відбувся на з його (потерпілого) вини, суд не може розцінити як відсутність заперечень потерпілого підстав і розміру відрахування, оскільки в цій заяві позивачем не зазначено про погодження із підставами та розміром відрахуванням, як це передбачено п. 1.9 Порядку № 24. Також в цій заяві позивачем зазначено про погодження повернення зайво виплачених сум саме за рішенням суду, а не за рішенням органу ФСС, та зауважено про відсутність його вини у переплаті.

Таким чином, посилання апелянта на не врахування судом першої інстанції приписів спеціального закону, яким є Закон № 1105-XIV, та Порядку № 24, суд вважає необґрунтованим, та зазначає про недотримання відповідачем саме приписів Закону № 1105-XIV та Порядку № 24 при прийнятті спірного рішення.

Також суд вважає правильним застосуванням судом першої інстанції до цих правовідносин приписів статті 1215 Цивільного кодексу України.

Статтею 1215 Цивільного кодексу України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Зазначена норма загального закону, яким є Цивільний кодексу України, встановлює загальні вимоги, за якими не відбувається повернення безпідставне набуте майно. При цьому спеціальний Закон № 1105-XIV не встановлює будь-яких інших суттєвих вимог, за якими не відбувається повернення такого майна.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що спірна постанова прийнята із порушенням Цивільного кодексу України, Закону № 1105-XIV, Порядку № 24, відповідно, є протиправною.

Стосовно доводів апелянта про те, що спірне рішення прийнято начальником Кропивницького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Кіровоградській області, а не УВДФСС, тобто відповідачем не порушувались права позивача, суд вказує на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обовязки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Оскільки позивачем оскаржується рішення територіального органу ФСС, якій не є юридичною особою, належним відповідачем в справі є саме УВДФСС.

Також є необґрунтованою апеляційна скарга відповідача на додаткове рішення.

Так, додатковим рішенням від 13.09.2018 р. стягнуто на корить ОСОБА_3 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області судовий збір в розмірі 705 грн.

За доводами апеляційної скарги на додаткове судове рішення, у разі скасування судом апеляційної інстанції рішення по суті підлягає скасування й додаткове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 3 частини 1 статті 252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Оскільки судом першої інстанції при постановленні судового рішення в справі не вирішено питання судових витрат, які підлягали в силу ч. 1 ст. 139 КАС України стягненню на користь позивача у звязку із задоволенням позовних вимог, є обґрунтованим постановлення судом першої інстанції додаткового судового рішення щодо стягнення на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача судових витрат зі сплати судового збору.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішень.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення субєкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.08.2018 р. та додаткове рішення від 13.09.2018 р. в справі № 1140/2203/18 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.08.2018 р. та додаткове рішення від 13.09.2018 р. в справі № 1140/2203/18 за позовом ОСОБА_2 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області про скасування рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 16.01.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.01.2019 р.

ОСОБА_4 ОСОБА_1

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко