Справа № 1440/1974/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/1974/18

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_4 (надалі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (надалі - відповідач, ДФС), в якому просила визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату податкового боргу від 19.01.2018 року №2599-17.

В обґрунтування позову було зазначено, що спірну вимогу позивач не отримувала, за її отримання у відділенні поштового зв'язку не підписувалась, а у рекомендованому повідомленні стоїть відмітка про вручення без її підпису. Підставою для направлення спірної вимоги про сплату податкового боргу, стала подана позивачем податкова декларація про отримання доходу, але жодної декларації позивачем не подавалось, підпис у ній відсутній, та взагалі на момент подання вказаної декларації позивач перебувала за межами України та фізично не мала можливості її подати. Особа, яка подала від імені позивача податкову декларацію про майновий стан і доходи долучила копію паспорту НОМЕР_1 від 13.07.2006 року, який є недійсним, оскільки був втрачений, а замість нього позивач 27.10.2016 року отримала новий паспорт НОМЕР_2.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.10.2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В період з 13.07.2006 року по жовтень 2016 року позивач мала паспорт громадянина України НОМЕР_1.

Після втрати паспорта НОМЕР_1, позивач 27.10.2016 року отримала новий паспорт громадянина України НОМЕР_2.

06.03.2017 року позивач виїхала з України до Польщі через пункт пропуску Korczowa, про що свідчить відповідний штамп у її паспорті громадянина України для виїзду за кордон.

26.04.2017 року до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва в паперовому вигляді подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік від імені позивача, яка датована 25.04.2017 року, і в якій відображено загальну суму доходів 133022,78 грн. (інші доходи), та задекларовано 23944,10 грн. податку на доходи фізичних осіб та 1995,34 грн. військового збору (а.с.33).

Разом з податковою декларацією подано копію паспорта НОМЕР_1 від 13.07.2006 року та копію картки фізичної особи платника податків.

Зазначена декларація зареєстрована ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва за №.

26.07.2017 року позивач повернулась в України зі Словаччини через пункт пропуску Vyљnй Nemeckй, про що свідчить відповідний штамп у її паспорті громадянина України для виїзду за кордон.

19.01.2018 року ДФС на підставі податкової декларації №, поданої від імені позивача, сформувало та направило позивачу податкову вимогу форми «Ф» №2599-17 про необхідність сплати податкового боргу в сумі 25529,26 грн., з них 23944,10 грн. податку на доходи та 1585,16 грн. військового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у разі відсутності у позивача податкового боргу, направлення на її адресу податкової вимоги є неправомірним.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Відповідно до п.49.3 ст.49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Відповідно до п.48.1 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Серед обов'язкових реквізитів податкової декларації є підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до п.48.5 ст.48 ПК України податкова декларація повинна бути підписана: фізичною особою - платником податків або його представником.

Відповідно до п.48.7 ст.48 ПК України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Як вбачається з поданої податкової декларації та матеріалів справи, декларація була заповнена платником податку самостійно, проте позивач заперечує подання нею податкової декларації 26.04.2017 року, оскільки в цей день вона знаходилась за межами України, що підтверджується її паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Крім цього, особа, яка у відсутності позивача та від його імені подала податкову декларацію про майновий стан і доходи, та долучила копію паспорту НОМЕР_1 від 13.07.2006 року, який є недійсним, оскільки був втрачений позивачем, а замість нього остання 27.10.2016 року отримала новий паспорт НОМЕР_2.

Враховуючи наведені підстави, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідна податкова декларації була підписана та подана не позивачем, а іншою невідомою особою.

В апеляційній скарзі апелянт жодним чином не заперечував проти встановленого судом першої інстанції факту подання 26.04.2017 від імені позивача декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік іншою невідомою особою із дорученням до неї копії недійсного паспорту НОМЕР_1, а лише констатував факт подання такої декларації, як єдиного обґрунтування правомірності спірної податкової вимоги.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до вимог п.48.7 ст.48 ПК України податкова звітність подана від імені позивача не може вважатися податковою декларацією та не породжує наслідків, зокрема у вигляді виникнення податкового обов'язку зі сплати податку на доходи в сумі 23944,10 грн. та військового збору в сумі 1995,34 грн..

Таким чином, за відсутності у позивача податкового боргу, направлення на адресу позивача податкової вимоги є неправомірним, а тому позовні вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 19.01.2018 року №2599-17 підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати його прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.