Справа № 280/4207/18
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року (о 09 год. 25 хв.)Справа № 280/4207/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області

третя особа на стороні відповідача Державна служба України з безпеки на транспорті

про визнання протиправними дій та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача Державна служба України з безпеки на транспорті, в якому просить:

визнати протиправними дії начальника відповідача щодо складання постанови №058206 від 24.07.2018;

скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №058206 від 24.07.2018.

На обґрунтування позовних вимог посилається на приписи Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, та зазначає, що у разі порушення законодавства про автомобільний транспорт адміністративно-господарські штрафи застосовуються саме до автомобільних перевізників, в свою чергу, позивач діяльності з перевезення вантажів не здійснює, а видами діяльності згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП ОСОБА_1 є код КВЕД 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; код КВЕД 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням; код КВЕД 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами; код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обкладанням; код КВЕД 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; код КВЕД 55.20 Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання (основний); код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Вказує, що транспортний засіб МАЗ 437041, державний номер НОМЕР_1, власником якого є позивач, на момент його перевірки посадовими особами відповідача, перебував у оренді у ТОВ «Бердянський завод сільгосптехніки», на підставі договору оренди від 11.12.2017 посвідченого приватним нотаріусом Романченко В.В., що підтверджується Актом приймання-передачі від 11.12.2017 до вказаного договору. Вказаний договір оренди транспортного засобу є чинним, і на думку позивача, є належним доказом того, що транспортний засіб, який належить позивачу, на законній підставі переданий іншому суб'єкту ТОВ «Бердянський завод сільгосптехніки» та використовується останнім для здійснення своєї господарської діяльності. Наголошує також, що в Акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №089016 від 26.06.2018 посадові особи відповідача посилаються на товарно-транспортну накладну №324 від 25.06.2018, відповідно до якої відправник - це ТОВ «Метаформ»; Вантажоодержувач - ТОВ «Бердянський завод сільгосптехніки», Замовник - ТОВ «Бердянський завод сільгосптехніки». Вище перераховане свідчить про те, що Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області незаконно, без наявності на те правових підстав, в порушення застосовано адміністративно-господарський штраф саме до ФОП ОСОБА_1, оскільки остання не є суб'єктом даних порушень вимог чинного законодавства у сфері здійснення автомобільних перевезень. Крім того, наголошує, що відповідачем не виконані вимоги п. 26 Порядку №1567, оскільки відповідач, не повідомивши належним чином, про розгляд справи, позбавив позивача можливості захисту порушених прав, надати відповідні документи і пояснення, що могло б виключити обставини, з приводу яких подано позов, а тому просить визнати протиправними дії начальника відповідача щодо складання спірної постанови та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №058206 від 24.07.2018.

Ухвалою судді від 24.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 14 листопада 2018 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

У період з 29.10.2018 по 19.11.2018 суддя Батрак І.В. була відсутня на роботі на підставі листка непрацездатності, що підтверджується довідкою від 20.11.2018 №02-35/18/64, у зв'язку із чим підготовче засідання призначене на 06 грудня 2018 року.

Відповідача позов не визнав, 16 листопада 2018 року надав до матеріалів справи відзив (вх. №37011) на позовну заяву, у якому зазначає, що 26.06.2018 державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області під час здійснення перевірки транспортного засобу марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1, який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить позивачу, виявлено порушення: надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме не оформлений протокол перевірки та адаптації тахографа (водій ОСОБА_4). Пояснює, що під час проведення рейдової перевірки транспортних засобів, перевірялась лише наявність оформленого документа (протоколу перевірки та адаптації тахографу) згідно з вимогами діючого чинного транспортного законодавства, а не сам контрольний пристрій (тахограф) і тахокарти. Посилається на приписи п. 26, 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, та наголошує, що на виконання вказаних норм на адресу суб'єкта господарювання (за місцем знаходження) 12.07.2018 було направлено лист про запрошення на розгляд матеріалу, який відбудеться 24.07.2018 о 10 год. 00 хв., а також копія акту від 26.06.2018 №089016 рекомендованою поштою із повідомленням ;424. Звертає увагу суду, що до 24.07.2018 від суб'єкта господарювання до Управління не було направлено жодного документу щодо спростування факту виявленого правопорушення, зазначеного в Акті, а також ніякого документу, який би вказував на те, що даний транспортний засіб використовує інший суб'єкт господарювання, який здійснював перевезення вантажу без передбачених транспортним законодавством документів, тому за наявності підстав (відсутності будь-яких документів, що спростували би виявлене порушення саме цього суб'єкта господарювання) посадова особа органу державного контролю ухвалив постанову від 24.07.2018 №058206 про застосування адміністративно-господарського штрафу до автомобільного перевізника згідно з наданими документами у справі у розмірі 1 700,00 грн. Ураховуючи викладене, вважає, що процедура винесення постанови відповідачем не порушена, а також з огляду на те, що позивачем не надано належних доказів обґрунтованості позову, просить відмовити у задоволенні позову.

Представником третьої особи надано також відзив на позовну заяву (вх. №37196 від 16.11.2018), аналогічний за змістом відзиву відповідача. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представники учасників справи у підготовче засідання не з'явились, кожен 06 грудня 2018 року звернулись до суду із заявами (вх. №39923 та №39947) про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ухвалою суду від 06.12.2018 вирішено закрити підготовче провадження у справі та подальший розгляд справи по суті здійснювати в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

26 червня 2018 року працівниками Укртрансбезпеки у Запорізькій області на автомобільній дорозі Н-30, 138 км, проведено перевірку транспортного засобу МАЗ 437041-262, номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_1 (водій ОСОБА_4), за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких передбачено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказом Мінтрансу №340, №385, а саме відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до т.з. Водій від підпису та надання пояснень відмовився, про що свідчить відмітка у відповідній графі акту перевірки.

12 липня 2018 року на адресу позивача направлено запрошення на розгляд справи про порушення транспортного законодавства, яке повернулось без вручення адресату, що підтверджується поштовим повідомленням з ідентифікатором 424.

24 липня 2018 року начальником управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області розглянуто матеріали перевірки (Акт №089016 від 26.06.2018) та прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №058206, якою за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», позивача зобов'язано сплатити штраф в розмірі 1 700,00 грн. (відповідальність передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Не погоджуючись із діями начальника відповідача щодо складання постанови №058206 від 24.07.2018 та вважаючи вищезазначене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду про його скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до пункту 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Постановою Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби України з безпеки на транспорті" утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, до якого входить управління Укртрансбезпеки в Донецькій області та Укртансбезпеки у Запорізькій області.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2344-III), відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

На виконання вимог статті 6 Закону №2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 було затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні , інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку №1567.

Згідно з пунктом 22 Порядку №1567 у разі відмови уповноваженої особи суб'єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб'єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фахівцями Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області під час огляду транспортного засобу, який належать позивачу, встановлено порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких передбачено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказом Мінтрансу №340, №385.

Згідно із пунктом 25, 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем завчасно було повідомлено про розгляд справи про порушення шляхом направлення запрошення на його адресу рекомендованим листом із повідомленням, однак останнє повернулось до відповідача без вручення адресату. Але у призначений час ОСОБА_1 та/або її представник не з'явились, повідомлень про перенесення розгляду на іншу дату до відповідача не направила, як і жодного документу на спростування фактів виявлених правопорушень, зазначених в акті. Доказів протилежного позивачем суду надано не було.

У зв'язку із викладеним, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправними дій начальника відповідача щодо складання постанови №058206 від 24.07.2018, що доводами позовної заяви не спростовується.

Натомість, щодо встановленого порушення позивачем вимог статті 48 Закону №2344-III та вимог позивача про скасування постанови №058206 від 24.07.2018 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, визначений статтею 48 Закону №2344-III. Так, частиною 1 цієї статті встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із частиною другою 48 Закону №2344-III документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми Закону, перелік документів, які повинні мати водій для здійснення внутрішніх вантажних перевезень, зазначений у статтею 48 Закону №2344-III не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені законодавством.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №340 від 07.06.2010, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340), відповідно до пунктів 1.2, 1.3 якого Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 частини VI Положення №340, зокрема, визначено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно із пунктом 6.3 Положення №340 до набрання чинності пунктом 6.1 цього розділу водій, який керує ТЗ, що зазначений у пункті 6.1 цього розділу та не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія, згідно додатку 3 Положення.

24 червня 2010 року Міністерством транспорту та зв'язку України, на виконання вимог законодавства про автомобільний транспорт, видано Наказ №385 про затвердження Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція №385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, та поширюється на суб'єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Пунктом 1.4 Інструкції №385 встановлено, що контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Пунктом 3.3 Інструкції №385, зокрема, передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв).

Згідно із пунктом 3.5 Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Окрім того, відповідно до пункту 3.6 Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Зі змісту Акту перевірки від 26.06.2018 вбачається, що у водія під час перевірки був відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Разом з цим, абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, частиною першою статті 29 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11 грудня 2017 року між ОСОБА_1 (Орендодавець) та ТОВ «Бердянський завод сільгосптехніки» (Орендар) укладено Договір оренди транспортного засобу, який посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Романченко В.В., відповідно до порядку і умов якого Орендодавець зобов'язується передати Орендарю в строкове платне володіння і користування, а Орендар зобов'язується прийняти в строкове платне володіння і користування транспортний засіб, визначений у п. 1.2 Договору. Предметом договору оренди (п. 1.2): транспортний засіб марки МАЗ, модель 437041-262, випуску 2006 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, колір білий, тип загальний вантажний бортовий, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 19.11.2014 органом Центр ДАІ 2305. Сторони домовились, що транспортний засіб передається в оренду з моменту нотаріального посвідчення цього договору (п. 3.1). Відповідно до пункту 4.1 транспортний засіб передається в оренду на п'ять років, тобто з 11 грудня 2017 року по 11 грудня 2022 року.

Товарно-транспортна накладна, за визначенням наведеним у розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, є єдиним для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил, є також основним документом на перевезення вантажів.

Так, в акті перевірки від 26.06.2018 міститься посилання на ТТН від 25.06.2018 №324, відправник ТОВ «Метаформ».

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, до матеріалів справи позивачем долучено до матеріалів справи ТТН від 25.06.2018 №324, відправником у якій зазначено ТОВ «Метаформ», одержувачем та замовником - ТОВ ТОВ «Бердянський завод сільгосптехніки».

Крім того, на обґрунтування своїх доводів позивачем надано суду подорожній лист серія 04 АЖР №2505 від 25.06.2018, ТТН №000000047 від 26.06.2018, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, посвідчення водія, індивідуальну контрольну книжку водія, протокол перевірки технічного стану ТС №00714-01105-18 від 01.06.2018 АК№667744, поліс страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/3297751 від 27.04.2018, які підтверджують, що транспортний засіб, якій належить позивачу, на законних підставах передано іншому суб'єкту господарювання та використовується останнім для здійснення власної господарської діяльності.

Натомість, доказів, які б свідчили, що позивач є перевізником та використовував даний автомобіль як суб'єкт господарювання, відповідачем суду надано не було і таких доказів судом в ході розгляду справи не встановлено.

Отже, на думку суду, позивачем доведено, що ним не вчинялось порушення транспортного законодавства, яке зазначене в Акті перевірки від 26.06.2018, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області оскаржувану постанову прийнято необґрунтовано, без врахування всіх обставин у справі, а тому така постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина перша статті 143 КАС України).

Згідно із статтею 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В даному випадку до позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 01.10.2018 між адвокатом Доном В.О. та ОСОБА_1, копію ордеру на надання правової допомоги серія ЗП№049740.

Ознайомившись з вказаними документами, суд не вважає їх достатніми для вирішення питання про присудження до стягнення за рахунок відповідача понесених витрат на правничу допомогу, а саме: позивачем не надано суду актів прийому-передачі виконаних робіт, що є підтвердженням обсягу виконаних робіт саме у цій справі, а також належних доказів сплати витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Враховуючи вищезазначене та подані документи позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що вказані документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у справі № 280/4207/18, а тому суд не знаходить підстав для їх стягнення.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 50% документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (69063, м. Запоріжжя, вул. Глісерна, буд. 14), третя особа на стороні відповідача Державна служба України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 14, ) про визнання протиправними дій та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу №058206 від 24.07.2018.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак