Справа № 160/9040/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 січня 2019 р. Справа № 160/9040/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тулянцевої І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом реєстраційний №1-42 (спадкова справа №93/2013) нарахування до пенсії, - належність якого підтверджено довідкою Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 30.11.2017 року вих.№1415/09/08 в розмірі 46223 грн. 84 коп.;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області невідкладно згідно абзацу четвертого пункту 2.26 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Постанови правління Пенсійного фонду України №9-1 від 26.04.2017 року виплатити ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом реєстраційний №1-42 (спадкова справа №93/2013) нарахування до пенсії, - належність якого підтверджено довідкою Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 30.11.2017 року вих.№1415/09/08 в розмірі 46223 грн. 84 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є вдовою члена сім'ї загиблого померлого ветерана війни - інваліда війни 2-ї групи ОСОБА_3. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом реєстраційний №1-42 (спадкова справа №93/2013), виданого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про виплату ОСОБА_1 нарахування до пенсії, належність якого було підтверджено довідкою, виданою Нікопольським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 30.11.2017 вих.№1415/09/08 в розмірі 46 223,84 грн. Згідно відповіді повідомлено, що з метою погашення заборгованості за рішенням суду спадкоємцю необхідно звернутись до органів державної виконавчої служби в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440 «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Ухвалою суду від 10.12.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання, призначене на 09.01.2019 року о 10:30 год., яке у зв'язку з відпусткою судді було знято з розгляду та призначено на 14.01.2019 року о 10:45 год.

Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

03 січня 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, з тих підстав, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області виконано рішення суду в частині проведення перерахунку пенсії ОСОБА_3. Однак, вказана сума 46 223,84 грн. являється пенсією, нарахованою на виконання рішення, яка виплачується в порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою», а саме, з Державного бюджету. Оскільки, розпорядником коштів для виплат сум пенсій за рішеннями судів Пенсійний фонд України не являється, відсутні підстави для виплати позивачці сум недоотриманої пенсії.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що сторони про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали, суд встановив наступні обставини справи.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2018 року, позивач є спадкоємцем нарахування до пенсії, яке складає 46 223,84 грн. та яке проведено згідно постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області по справі №2а-824/11 від 12 січня 2011 року та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі №2а-824/11 від 30 серпня 2011 року, зокрема, був проведений перерахунок пенсії за рішенням суду у відповідності до статті 50, 54 та з урахуванням статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист й громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. Належність нарахування до пенсії підтверджується довідкою, виданою Нікопольським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року, вих. № 1415/09/08.

З матеріалів позову вбачається, що 27.04.2018 року позивачка звернулась із письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виплату нарахованих і недоотриманої її чоловіком - ОСОБА_1 пенсії в розмірі 46223,84 грн. та надала копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2018 року.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.05.2018 року №С7184-18 позивачку було повідомлено, що Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, ухвалених до 01.01.2013 року, виконання яких гарантується державою, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» та здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також роз'яснено, що з метою погашення заборгованості за рішенням суду необхідно звернутись до органів виконавчої служби.

Вважаючи таку відмову у виплаті належних пенсійних сум протиправною, позивачка звернулась до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб'єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому, владні повноваження повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

В силу приписів статті 52 Закону № 1058-IV, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім'ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім'ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім'ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону № 1058-IV також узгоджується зі статтею 1227 Цивільного кодексу України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що оскільки пенсійні виплати, які були нараховані померлому ОСОБА_1 увійшли до спадкового майна, взаємовідносини між спадкоємцем та суб'єктом владних повноважень - Пенсійним фондом України регулюється спадковим законодавством, а їх виплата повинна здійснюватись шляхом стягнення з відповідача відповідних сум, визначених у свідоцтві про право на спадщину за законом.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що не є публічно-правовим спір за участю суб'єкта владних повноважень публічного права, з одного боку, та суб'єкта приватного права- фізичної особи, коли управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення її цивільних прав. В даному випадку існує спір про право, хоча однією зі сторін у ньому виступає особа публічного права, між тим, спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного законодавства. У спірних правовідносинах у цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес.

З огляду на викладене, судом встановлено, що даний спір є цивільно - правовим, що не пов'язаний з діями суб'єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій, отже, не є публічно-правовим спором, а справа не відноситься до адміністративної юрисдикції та повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства на підставі вимог частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.08.2018 року по справі №750/11940/16-ц.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного суду, України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 238, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі №160/9040/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Роз'яснити позивачу, що розгляд справи повинен здійснюватись за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний позов в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева