Справа № 826/17333/17
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Седика Д.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Державної міграційної служби України визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (далі - відповідач-1), Державної міграційної служби України (далі - відповідач-2) про визнання неправомірним та скасування наказу відповідача-1 №237 від 02.06.17 р. про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визнання неправомірним та скасування рішення відповідача-2 від 10.10.17 р. №95-17 про відхилення скарги на рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві №237 від 02.06.17 р., зобов'язання Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та не відповідність висновків суду обставинам справи.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

08.01.2019, відповідно до вхідної кореспонденції суду, представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибуття представника в судове засідання.

Дослідивши мотиви клопотання, приймаючи до уваги, що представником позивача жодного доказу, передбаченого нормами КАС України на його підтвердження не надано, колегія суддів приходить до висновку, що зазначене клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, ОСОБА_1, громадянин Народної Республіки Бангладеш, ІНФОРМАЦІЯ_1, бенгалі за національністю, мусульманин-суніт за віросповіданням, 03.12.16 р. покинув країну походження і постійного проживання, транзитом перебував у Індії з 03.12.16 р. по 01.01.17 р., Російській Федерації з 05.01.17 р. по 26.01.17 р., 28.01.17 р. перетнув кордної України машиною та пішки, нелегально.

16.05.17 р. заявник особисто звернувся до співробітників УДМС України в м. Києві із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і того ж дня заява була прийнята до розгляду.

В обґрунтування заяви в ній містяться посилання на побоювання застосування до заявника смертної кари за сфабрикованою кримінальною справою. Заявник зазначає, що у 2009 р. вступив до партії Авамі Ліг, а саме - молодіжного крила Чатра Ліг, де був секретарем та запрошував юнаків до партії. Через політичне суперництво на боротьбу двох лідерів партії ОСОБА_2 та ОСОБА_3, останнього було вбито 20.05.14 р. Заявника та ще 40 людей незаконно обвинувачують у вбивстві, оскільки вони були присутні поряд з місцем убивства у зв'язку з організацією політичного пікету.

Під час вказаної процедури з заявником проведено співбесіду (протокол від 22.05.17р.), робилися запити щодо підтвердження особи заявника, отримання інформації щодо заявника, інформації щодо ситуації у країні походження, тощо.

На підставі висновку від 02.06.17 р. Управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві прийнято наказ №237 від 02.06.17 р. "Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Народної Республіки Бангладеш, ОСОБА_1" у початку відповідної процедури відмовлено.

Вказане рішення прийняте, зокрема, з таких підстав відсутність у заявника будь-яких документів на підтвердження особи; суперечлива інформація щодо діяльності партії Авамі Ліг та її молодіжного крила Чатра Ліг; непідтверджену інформацію щодо загрози застосування до позивача покарання у вигляді смертної кари та перебування під слідством.

Позивач оскаржив наказ №237 від 02.06.17 р. до Державної міграційної служби України 13.06.17 р.

На підставі висновку від 06.10.17 р. Державною міграційною службою України прийнято рішення №95-17 від 10.10.17 р. "Про відхилення скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту".

Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Відповідно до 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи.

Згідно п. 4.1. розділу IV Правил розгляду на оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженого наказом МВС України від 07.09.11 р. №649 (далі - Правила), під час попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу) протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви:

а) проводить співбесіду із заявником з дотриманням правил, встановлених частинами другою та третьою статті 8 Закону.

У разі залучення перекладача для участі в співбесіді, у тому числі через систему відеоконференц-зв'язку, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС перед початком співбесіди попереджає перекладача про необхідність дотримання умов конфіденційності, що оформлюється розпискою про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника (додаток 11).

Результати співбесіди оформлюються відповідним протоколом співбесіди (додаток 12) з особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підписується цією особою або її законним представником, перекладачем, адвокатом, психологом, педагогом (за наявності);

б) розглядає відомості, наведені в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інші документи, вимагає додаткові відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

в) готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 13).

У висновку обов'язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Цей висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

Пунктом 4.6. розділу IV Правил передбачено, що у разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття територіальний орган ДМС надсилає або видає під підпис заявнику або його законному представнику письмове повідомлення про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 15), з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення, про що робить відповідний запис в журналі реєстрації видачі повідомлень (додаток 16).

При цьому, пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що біженцем є особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (пункт 13 частини 1 статті 1 Закону).

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що оскаржуваний наказ №237 від 02.06.17 р. та рішення №95-17 " прийняті з посиланням на ст. 8, ч. 5 ст. 12 Закону № 3671-VI, пп. "б" п. 8.3 р. VIII Правил, згідно яких під час розгляду заяви позивача, а також скарги не знайдено підстав для оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У поданій заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 16.05.17 р., а також під час співбесіди, позивач посилався на побоювання застосування до заявника смертної кари за сфабрикованою кримінальною справою внаслідок вбивства лідера партії Авамі Ліг- ОСОБА_3 20.05.14 р. та звинувачення у цьому 40 людей включно з заявником, який брав участь у діяльності партії Авамі Ліг, а саме - молодіжного крила Чатра Ліг.

Згідно змісту висновків щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 02.06.17 р. Управління Державної міграційної служби України в м. Києві та від 06.10.17 р. Державної міграційною служби України, на підставі яких прийнято оскаржувані рішення, міграційним органом досліджувалися вказані обставини, і не було знайдено підстав для визнання доводів позивача обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність підстав для кваліфікації позивача як жертви переслідувань за ознакою політичних переконань у країні походження - Бангладеш, або особи, яка має обґрунтовані побоювання стати жертвою таких переслідувань, оскільки згідно наданої позивачем інформації його участь у діяльності партії Авамі Ліг, а саме - молодіжного крила Чатра Ліг -не може бути кваліфікована як політична діяльність, яка є наслідком сповідування позивачем певних політичних переконань; оскільки вказана партія не є опозиційною у Бангладеш, тоді як є правлячою, і будь-які переслідування позивача за належність до партій або рухів, опозиційних до чинного уряду, виключені.

В даному випадку згідно наданої позивачем інформації мова йде про боротьбу в середині однієї партії з використанням протиправних засобів, що призвели до вбивства, тобто, злочину, що підлягає кримінальному переслідуванню.

Крім того, як вбачається з протоколу співбесіди позивач повідомив, що у згаданих подіях його завдання як члена групи кандидата ОСОБА_4 (суперника ОСОБА_5) полягало у недопущенні останнього до передвиборчої агітації (загородження дороги, блокування можливості пройти чи проїхати), що вряд чи можна визнати звичайною політичною діяльністю, зокрема, з організації політичного пікету, як про це зазначено в заяві позивача від 16.05.17р.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що висновок відповідача щодо відсутності підстав для попередньої кваліфікації позивача як жертви переслідувань є обґрунтованим.

Окружний адміністративний суд міста Києва вірно звернув увагу на те, що твердження заявника щодо погроз представниками групи депутата ОСОБА_2 є загальними і можуть стосуватися будь-якої особи, яка перебувала на час інциденту з вбивством ОСОБА_3 20.05.14 р. поряд з місцем вбивства, зокрема, осіб чоловічої статі, які за віком можуть бути звинувачені у вбивстві, тому відповідач обґрунтовано дійшов висновку про його неправдоподібність.

Крім того, як зазначає позивач, він вступив до партії Авамі Ліг (молодіжного крила Чатра Ліг) під час навчання у коледжі у 2009 р., коли йому було 14 років і він згідно його ж тверджень навчався у школі. Проте, згідно тверджень позивача до коледжу він вступив лише у 2012 році.

Позивачем не лише не надано жодних доказів на підтвердження своєї особи, але й не надано доказів участі у діяльності вказаної політичної партії, висунення йому будь-яких звинувачень щодо обставин вбивства ОСОБА_3 20.05.14 р. Всі твердження позивача щодо нього особисто підтверджуються лише його поясненнями.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактично позивач покинув територію країни походження через загальну ситуацію у вказаній країні, і єдине, що відповідач міг перевірити, це ситуацію в країні походження.

Так, відповідачем досліджувалась ситуація в країні походження під час розгляду справи позивача, зокрема, у висновку від 01.08.17 р. містяться посилання джерела УВКБ ООН щодо ситуації в Бангладеш, згідно яких, зокрема, інформацію щодо загальновідомих обставин, на які посилався позивач - щодо діяльності партії Авамі Ліг та вбивства у травні 2014 р. голови підокругу ОСОБА_6. У висновку від 02.06.17 р. містяться посилання на джерела - https://www.revolvy.com/index.php,://orgs.tigweb.org,://www.krugosvet.ru,://www.banglanews24.com/,://www.thedailystar.net/,://www.bbc.com/, тощо, інформація щодо ситуації у країні походження.

Загальна інформація про існування такої партії у Бангладеш, а також вбивство ОСОБА_3 20.05.14 р. наявна у загальнодоступних джерелах, проте, прізвище позивача як одного з підозрюваних в них не згадується.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що позивачем не підтверджено свою особу, а також будь-який зв'язок із зазначеною ним кримінальною справою по факту вбивства ОСОБА_3 20.05.14 р., що виключає можливість вирішення питання про надання йому вказаного статусу.

Крім того, судом встановлено, що згідно загальнодоступної інформації, станом на 13.03.18 р. відбувся суд по вказаному факту вбивства ОСОБА_3 20.05.14 р. Так, ім'я позивача як підозрюваного у вказаному злочині не фігурує, у зв'язку з чим, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність підстав для висновків про те, що позивач міг опинитися серед засуджених до смертної кари активістів.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: