Справа № 817/608/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року№ 857/1517/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року у справі №817/608/16 (судді Зозуля Д.П., Жуковська Л.А., Друзенко Н.В., рішення ухвалено о 12/54 год, м.Рівне, повний текст складено 10 квітня 2018 року) за позовом «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А» в особі Представництва «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А» до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області та Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення певних дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Ще в квітні 2016 року «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А» в особі Представництва «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А» (далі - Компанія, Представництво відповідно) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ДПІ, Управління відповідно) та Державної фіскальної служби України у якому, з урахуванням неодноразових заяв про зміну предмету позову (а.с.44-47 т.2), просило:

визнати протиправними дії ДПІ щодо складання наказу від 25.03.2015 №170 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Представництва «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А.» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів встановлених на території України при взаєморозрахунках з ТОВ «Будресурс-К» за період з 01.01. 2013 року по 31.12. 2014 року» (далі - Наказ) та щодо проведення позапланової виїзної перевірки на підставі цього Наказу;

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) від 16.11.2015 №№, ;

визнати протиправними дії ДФС щодо не направлення рішення про результат розгляду скарги Представництва (вх. №2499/6 від 04.02.2016) на вказані ППР за поштовою адресою: м. Рівне, вул. Соборна 446;

зобов'язати ДФС внести відомості в АС «Податковий блок» розділ «Скарга» про задоволення скарги Представництва на зазначені ППР та відомості про скасування таких.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано ППР від 16.11.2015 №№, . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, його оскаржила ДПІ, яка із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати таке рішення у відповідній частині та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги наводячи вимоги підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, статтей 58, 83 Податкового кодексу України (далі - ПК) вказує, що податковим органом правомірно прийнято спірні ППР.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити у мотивувальній частині, а саме виключити висновки про те що:

- всі первинні документи, виписані Товариством з обмеженою відповідальністю «Будресурс-К» (далі - ТОВ) для Представництва не підтверджують здійснення господарських операцій, не можуть вважатися первинними бухгалтерськими документами, не мають юридичної сили;

- усі господарські операції з ТОВ, відображені в податковому обліку Представництва носять фіктивний характер, завідомо суперечать інтересам держави і суспільства, а тому вважаються такими, що порушують публічний порядок та є нікчемними;

- позивач не мав права на віднесення до витрат сплаченої на рахунок ТОВ суми в розмірі 88332805 грн та на включення до складу податкового кредиту відповідної суми ПДВ - 14722134 грн.

Додатково долучає первинні документи, які, на його думку, свідчать про використання придбаних у ТОВ послуг та товарів у його власній господарській діяльності (томи 6-12).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ було створено з метою здійснення незаконної діяльності, що встановлено вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 4 грудня 2014 року у справі №524/10551/14-к (далі - Вирок), яким ОСОБА_2 засуджено за фіктивне підприємництво та підтверджено, що невстановлені особи використовували дане підприємство для конвертації безготівкових коштів в готівку шляхом документального оформлення безтоварних операцій, відтак всі первинні документи, виписані даним суб'єктом, в тому числі для Представництва, не підтверджують здійснення господарських операцій, не мають юридичної сили та не можуть вважатися первинними бухгалтерськими документами у розумінні закону.

Поряд з цим, зваживши на вимоги ПК (в редакції, чинній на час прийняття спірних ППР) та з огляду на те, що документальна позапланова виїзна перевірка позивача, за результатами якої відповідачем прийняті оскаржувані ППР була проведена на підставі постанови старшого слідчого з ОВС контрольно-методичного відділу слідчого управління фінансових розслідувань Управління від 11.02.2015 у межах досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17.07.2014 за №0000068 (далі - Постанова, Кримінальне провадження відповідно), а судового рішення (обвинувального вироку чи ухвали про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили прийнято не було, суд дійшов висновку щодо передчасності винесення відповідачем спірних ППР.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд вказав на їх безпідставність та не обґрунтованість.

Такі висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не повністю відповідають встановленим обставинам справи, зроблені без додержання норм матеріального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Представництво зареєстровано Міністерством економіки України відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію від 23.08.2007 №3969-ІІІ, представляє Компанію на території України з питань виконання умов договорів на будівництво автодоріг за державним замовленням України, взято на податковий облік 04.09.2007 і в цей же день йому видано свідоцтво про реєстрацію постійного представництва, як платника податку на прибуток, а 10.09.2007 - свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість (далі - ПДВ). Основним видом його діяльності є будівництво доріг і автострад (а.с.67 т.1).

На підставі акта від 08.04.2015 №109/17-16-22-02/26603641 позапланової виїзної документальної перевірки Представництва з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів встановлених на території України при взаєморозрахунках з ТОВ за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 (далі -Акт) ДПІ було встановлено порушення позивачем вимог:

- пункту 44.1 статті 44, пункту 137.3 статті 137, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК, в результаті чого завищено податок на прибуток за 2013 рік у розмірі 29167 грн і занижено такий податок за 2014 рік у розмірі 1963621 грн;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 187.9 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК, в результаті чого завищено суми бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 14722134 грн, , в т.ч. за липень-грудень 2013 року, січень 2014 року в розмірі 4333333, 95333, 1233333, 2366667, 1641667, 166667 і 4885134 грн відповідно (а.с.12-34, 68-69 т.1).

16.11.2015 ДПІ на підставі Акта прийнято ППР:

№, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за період з липня 2013 року по січень 2014 року на суму 14722134 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 7361067 грн;

№, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем «податок на прибуток спільних підприємств з іноземними інвестиціями» на суму 2945431,50 грн (основний платіж 1963621 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 981810,50 грн) (а.с.39-42 т.1).

Позивач з прийнятими ППР не погодився, оскаржив такі в адміністративному порядку. За наслідками адміністративного оскарження такі ППР залишено без змін, а скарги - без задоволення (а.с.52-66, 76-79 т.1).

Під час перевірки ДПІ надала оцінку взаємовідносинам позивача з його контрагентом ТОВ, використавши при цьому відомості викладені у Вироку та зробивши висновки про безтоварність (нереальність) господарських операцій між ними, спрямованих на надання податкової вигоди з метою штучного формування витрат та податкового кредиту.

Господарські операції між ТОВ та Представництвом документально були оформлені договорами про надання послуг із складання кошторису робіт на об'єктах будівництва (ремонт автомобільних доріг) від 03.06.2013, 06.06.2013, 10.10.2013, договором поставки піщано-грунтової суміші від 25.06.2013.

На виконання таких договорів представлені акти здачі-прийняття робіт, податкові накладні, акти передачі документації, видаткові накладні, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні (а.с.36-140 т.4).

Всі первинні документи від імені ТОВ були підписані директором ОСОБА_2

На підтвердження факту використання придбаних у ТОВ послуг та товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності позивачем надано тендерну документацію щодо будівництва та ремонту доріг та договори на виконання робіт і надання послуг пов'язаних із виконанням своїх зобов'язань щодо будівництва та ремонту доріг (а.с.116-250 т.2, а.с.1-34 т.3, томи 6-12).

Разом з тим встановлено, що податкова перевірка, висновки якої слугували підставою для прийняття оскаржуваних ППР, була проведена на виконання Постанови (а.с.43-45 т.1, а.с.68, 73 т.2).

Також вбачається, що Кримінальне провадження до сьогодні не завершено та здійснюється слідчим органом (таке неодноразово закривалося, однак відповідні постанови скасовувалися процесуальним прокурорським керівником; а.с.46-51 т.1, а.с.91-163 т.2, а.с.51-99 т.3, а.с.58-81 т.5).

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

У відповідності до підпункту 4.1.3 пункту 4.1 статті 4 ПК (в редакції, чинній на час проведення перевірки та прийняття ППР) податкове законодавство України ґрунтується на принципі невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

За змістом підпунктів 54.3.2, 54.3.4 пункту 54.3 статті 54 ПК (в редакції, чинній на час проведення перевірки) контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків.

Згідно з пунктом 58.4 статті 58 ПК у разі коли судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена судовим рішенням, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК однією з підстав проведення документальної позапланової перевірки є отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанови органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесеної ними відповідно до закону.

Пунктом 86.9 статті 86 ПК було визначено, що у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи-підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили. Матеріали такої перевірки разом з висновками контролюючого органу передаються органу, що призначив перевірку.

Системний та буквальний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що матеріали документальної позапланової перевірки, проведеної на підставі постанови слідчого, могли бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення лише після отримання контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Відсутність відповідного рішення суду в кримінальному провадженні, стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи-підприємця, не дає підстав контролюючому органу для прийняття податкового повідомлення-рішення про визначення грошового зобов'язання платнику податків за результатами перевірки, призначеної в рамках такого провадження.

Поряд з цим, згідно з пунктом 7, частини другої пункту 8 та частини третьої пункту 12 розділу I Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» (далі - Закон №655-VIII), який набув чинності 01.09.2015, виключено підпункт 54.3.4 пункту 54.3 статті 54, пункт 58.4 статті 58 та пункт 86.9 статті 86 ПК.

Таким чином, відмінено норми, які передбачали особливості прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами перевірок, проведених за визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Кодексу обставин, у зв'язку з наявністю кримінального провадження щодо кримінального правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи-підприємця.

Натомість, Законом №655-VIII підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК доповнено пунктом 36 за яким у разі якщо судом за результатами кримінального провадження про кримінальне правопорушення, яке було розпочато до дня набрання чинності Законом №655-VIII і предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, в якому встановлена несплата податкових зобов'язань або винесена ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами з цього питання, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Отже, загальний порядок прийняття податкових повідомлень-рішень, який був передбачений пунктом 86.8 статті 86 ПК, застосовується за результатами перевірок, які проводилися у межах кримінальних проваджень про кримінальні правопорушення, розпочатих до набрання чинності вказаним Законом.

Незважаючи на наведене, особливість вищевказаної перевірки є наявність на момент її проведення Вироку, щодо посадової особи (засновника та директора) ТОВ контрагента Представництва, яким однозначно встановлено факт фіктивності господарської діяльності ТОВ.

Ця обставина не могла бути не врахована контролюючим органом під час проведення перевірки, за її результатами, а також судом першої інстанції, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Подібна правова позиція було висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2016 року у справі №2а-1670/7873/11.

Вироком ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України (а.с.169-171 т.1, а.с.27-32 т.2).

У цьому кримінальному провадженні, зокрема, затверджено угоду від 26.09.2014 між ОСОБА_2 та прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України про визнання винуватості.

Цим судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрував ТОВ не маючи наміру здійснювати господарську діяльність, а після такої реєстрації самостійно підприємницьку діяльність не здійснював, угод фінансового характеру не складав, печатками підприємства не користувався, а реєстраційні та установчі документи підприємства передав невстановленим досудовим слідством особам, що дало змогу невстановленим особам вести незаконну господарську діяльність, а саме складати від імені ОСОБА_2, як директора ТОВ необхідні документи фінансово-господарської діяльності, звітні документи підприємства по сплаті податків, які зовні складені вірно, але фактично не відповідали дійсності та надало змогу перераховувати грошові кошти без фактичного проведення фінансово-господарських операцій, тобто в подальшому невстановлені слідством особи використали печатку, статутні документи та реквізити підприємства для здійснення удаваних (безтоварних) операцій та незаконного одержання доходів.

Отже, вчинені дії виключають можливість здійснення ТОВ реальних господарських операцій, а Вирок містить встановлені обставин щодо не підписання ОСОБА_2 документів за результатами здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ.

Згідно із частиною шостою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов вірних висновків, що відомості, які містяться у первинних документах позивача є недостовірними, вони не підтверджують фактичного здійснення, товарності відповідних господарських операцій, та є наслідком угод, укладених з метою заниження податкових зобов'язань, а тому їх надання податковому органу з метою одержання податкової вигоди не є підставою для її одержання.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХIV; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 статті 44 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

За змістом пунктів 44.1, 44.2 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пунктом 139.1 статті 139 ПК передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення витрат та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Виникнення у покупця права на формування податкових вигод виникають за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є наявність ділової мети.

Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

У контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм матеріального права апеляційний суд приходить до висновку, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Якщо, первинні документи, які стали підставою для формування витрат та податкового кредиту, виписані контрагентом від імені особи, яка заперечує свою участь у діяльності контрагента платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум сум і ПДВ до витрат і податкового кредиту є безпідставним.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Подібні правові висновки щодо застосування норм матеріального права містяться в неодноразових постановах Верховного Суду України, зокрема, від 5 березня 2012 року у справі №21-421а11, 1 грудня 2015 року у справі №826/15034/14, 31 жовтня 2017 року у справі №826/8465/14.

До такого висновку на підставі зібраних доказів фактично прийшов і суд першої інстанції.

Наведене розуміння зазначених норм права в обсязі встановлених у справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, переконує в тому, що суд першої інстанції неправильно застосував (витлумачив) норми матеріального права.

Немає підстав вважати, що пункт 36 підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК в імперативній формі забороняє контролюючому органу приймати податкові повідомлення рішення за результатами подібних перевірок, а лише вказує шляхи розв'язання відповідних питань при отриманні цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Більше того, на момент прийняття спірних ППР постановою від 30.10.2015 Кримінальне провадження було закрито за реабілітуючими підставами і така була скасована 16.11.2015 (день прийняття ППР; а.с.152-163 т.2).

При наведеному, є всі підстави для скасування оскарженого судового рішення у відповідній частині та ухвалення нового - про відмову в позові.

Доводи позивача є надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне і неправильне трактування вимог податкового законодавства, правил бухгалтерського та податкового обліку.

Недоречними є посилання позивача на недослідження судом першої інстанції наданих позивачем доказів, адже цим судом були ретельно досліджені всі наявні в матеріалах справи докази і їм надана належна оцінка, а також були почуті сторони, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Проніна проти України»).

Заперечення позивача з цього приводу зводяться передусім до переоцінки встановлених судами фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення. Крім того, рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

За пунктом 4 частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи наведені вимоги законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій допустив неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для його частково скасування, а тому апеляційну скаргу ДПІ слід задовольнити.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року в частині задоволення позовних вимог і розподілу судових витрат скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовити.

У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 21 січня 2019 року.