Справа № 520/9215/18
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 р. № 520/9215/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області виражені у відмові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати (грошового забезпечення) з 20 листопада 1986 року по 12 жовтня 1987 року за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження (ЧАЕС) - неправомірними;

- зобов'язати Головне Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недонарахованої заробітної плати (грошового забезпечення) з 20 листопада 1986 року по 12 жовтня 1987 року за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження (ЧАЕС), а саме: на підставі моєї заяви, архівних матеріалів (довідка ГУ ДСНС України у Київській області від 27.06.2018), видати наказ про перерахунок, зробити перерахунок моєї заробітної плати (грошового утримання) за всі місяці моєї роботи в зоні ЧАЕС, згідно розпорядження Ради Міністрів СРСР "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" від 23.05.86 №1031, інших нормативних актів про оплату праці в зоні відчуження, наказів МВС СРСР від 26.05.1986 №0149, та від 30.06.1986 № 0189, вказівки УПО МВС УРСР від 31.03.1987 № 3/7/382 "О компенсации работникам сводного отряда противопожарной службы за постоянное пребывание в г. Чернобыль в резерве в состоянии боевой готовности", на підставі постанови КМУ від 23.11.2011 № 1210 п.7, листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.92 № 09-3751, у порядку передбаченому роз'ясненням Мінпраці та соцполітики України від 13.04.2001 № 03-3/1652-018-2 розділ 2;

- внести дані перерахунку до особової картки, надати довідку встановленого зразка для пред'явлення до органів пенсійного фонду України, та лист до ПФУ про визнання раніше виданих довідок недійсними;

- стягнути з Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області за спричинену мені моральну шкоду (знущання над інвалідом) суму в розмірі 118000 грн (сто вісімнадцять тисяч гривень), яка дорівнює одна тисяча гривень за кожен місяць з 01 січня 2009 року (лист від 25.12.2008) по 31 жовтня 2018 року тобто за 118 місяців.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 1986-1987 роках позивач ніс службу на посаді старшого пожежного ДПЧ-2 по охороні Чорнобильської АЕС. Поряд із тим, заробітна плата позивачу була нарахована без урахування спеціальних законодавчих актів та наказів МВС СРСР, які регламентували оплату праці у зоні Чорнобильської АЕС у 1986-1987. 21.06.2018 позивач звернувся до Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області із заявою, у якій просив видати наказ про перерахунок, зробити перерахунок заробітної плати (грошового утримання) за всі місяці його роботи в зоні ЧАЕС, згідно розпорядження Ради Міністрів СРСР "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" від 23.05.86 № 1031рс, інших нормативних актів про оплату праці в зоні відчуження, наказів МВС СРСР від 26.05.1986 № 0149 та від 30.06.1986 № 0189, вказівки УПО МВС УРСР від 31.03.1987 № 3/7/382 "О компенсации работникам сводного огряда противопожарной службы за постоянное пребьівание в г. Чернобьіль в резерве в состоянии боевой готовности", яка видана "В соответствии с указанием МВД СССР от 21.10.86 г. №1/5725 и письмом Госкомтруда СССР от 02.10.86 № 3310-БГ" на підставі постанови КМУ від 23.11.2011 № 1210 п.7, листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.92 № 09-3751, у порядку передбаченому роз'ясненням Мінпраці та соцполітики України від 13.04.2001 №03-3/1652-018-2 розділ 2 та провести індексацію станом на 01.07.2018, провести виплату за винятком сплаченої суми у 1986 - 1987 роках, надати довідку встановленого зразка для пред'явлення до органів пенсійного фонду України, (довідки надати окремо за 1986 рік та за 1987 рік за календарні місяці) та лист до ПФУ про визнання раніше виданих довідок недійсними. Листом від 16.07.2018 відповідач відмовив позивачу.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що позивач у період з 20.11.1986 по 12.10.1987 ніс службу вахтовим методом в зоні ЧАЕС, а не працював на посаді старшого пожежного в званні молодшого сержанта внутрішньої особи. Відповідно до цього йому встановлюється місячний оклад, а не погодинна тарифна ставка. Таким чином, відповідачем в межах повноважень та на підставі нормативно-правових актів по виплаті грошового забезпечення, що діяли на момент несення служби позивачем, було сплачено грошове забезпечення ОСОБА_1

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якої він зазначив, що відзив відповідача є необґрунтованим та безпідставним. Крім того, позивач просив проводити розгляд справи з викликом сторін.

Поряд із тим, суд зазначає, що відповідно до частини 1 та 2 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи, що предмет даної справи, суд приходить до висновку, що клопотання позивача не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є інвалідом ІІ групи.

У період з 1986 року по 1987 рік ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ МНС України та на час звільнення перебував на посаді старшого пожежного ВПЧ-2 Управління пожежної охорони Київської області при Управлінні внутрішніх справ Київського облвиконкому по охороні Чорнобильської атомної електростанції.

Згідно з довідки від 11.03.2011 № 244, виданою Головним управлінням МНС України в Київській області, ОСОБА_1 знаходився в зоні ЧАЕС: листопад 1986 року 20.11.86-23.11.86 -Чорнобиль (4 дня), 24.11.86-30.11.1986 - ЧАЕС (7 днів); грудень 1986 року 01.12.86-05.12.1986 - ЧАЕС (5 днів), 20.12.86-27.12.86 - Чорнобиль (8 днів), 28.12.86-31.12.86-ЧАЕС (4 дня).

Судом встановлено, що у червні 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив суд на підставі його заяви, архівних матеріалів (довідка ГТУ МНС України у Київській області від 17.04.2013), видати наказ про перерахунок, зробити перерахунок його заробітної плати (грошового утримання) за всі місяці роботи в зоні ЧАЕС, згідно розпорядження Ради Міністрів СРСР "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" від 23.05.86 № 1031рс, інших нормативних актів про оплату праці в зоні відчуження, наказів МВС СРСР від 26.05.1986 № 0149 та від 30.06.1986 №0189, вказівки УПО МВС УРСР від 31.03.1987 № 3/7/382 "О компенсации работникам сводного огряда противопожарной службьі за постоянное пребьівание в г. Чернобыль в резерве в состоянии боевой готовности", яка видана "В соответствии с указанием МВД СССР от 21.10.86 №1/5725 и письмом Госкомтруда СССР от 02.10.86 № 3310-БГ" на підставі постанови КМУ від 23.11.2011 № 1210 п.7, листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.92 № 09-3751, у порядку передбаченому роз'ясненням Мінпраці та соцполітики України від 13.04.2001 №03-3/1652-018-2 розділ 2 та провести індексацію станом на 01.07.2018, провести виплату за винятком сплаченої суми у 1986 - 1987 рр., надати довідку встановленого зразка для пред'явлення до органів пенсійного фонду України, (довідки надати окремо за 1986 та за 1987 за календарні місяці) та лист до ПФУ про визнання раніше виданих довідок недійсними.

16 липня 2018 року Головним управлінням МНС України в Київській області направлено позивачу лист № 66/5/7325-М-85, у якому ОСОБА_1 повідомлено про те, що на зазначені у листі питання йому надались обґрунтовані відповіді на раніше подані заяви.

Не погодившись із такими діями Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд, вирішуючи позовні вимоги, виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Конституційний Суд України зазначив, що Основний Закон України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року № 10-рп/2001).

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови оплати праці в період виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначалися постановами та розпорядженнями Ради Міністрів СРСР та УРСР в залежності від категорії працюючих (працівники, особи рядового та начальницького складу, військовозобов'язані, призвані на збори, військові строкової служби) та місце знаходження працівника залежно від встановлених зон в період виконання цих робіт ( 1, 2 , 3 зони небезпеки, зони іонізуючого випромінення (30-ти кілометрова зона).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 70 Закону громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Порядок оплати праці осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС врегульовано листом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 "Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища". У цьому листі зазначено про розсекречення низки постанов та розпоряджень центральних органів управління про порядок оплати праці осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Зокрема, Постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони ЧАЕС" і Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року №168-5 передбачено проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС по підвищеним до 100% тарифним ставкам.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 "Про умови оплати та матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧЕС і запобіганню забруднення навколишнього середовища" встановлено працівникам підприємств та організацій, які виконують роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, максимальний розмір премії 60% тарифної ставки в місяць (п.4) та дозволено залучати працівників на роботи у святкові та вихідні дні з оплатою праці в 2-х кратному розмірі (п.5).

Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 доведено до відома міністерств і відомств положень зазначених постанови та зазначено про розповсюдження її дії на працівників, в т.ч. на військовослужбовців, які виконують роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, а також встановлено максимальний розмір премії в розмірі 60% тарифної ставки (посадового окладу) в місяць. При цьому премія, згідно п.1 постанови Держкомітету СРСР по праці та Секретаріату ВЦРПС від 07.05.1986 №153/10-43 повинна начислятися підвищеною, виходячи із підвищених тарифних ставок.

Пунктом 6 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що в усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7 (не більше 400 крб. на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганню навколишнього середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.

Статтею 3 Закону України "Про правонаступництво України" передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України. Порядок та умови оплати праці осіб, що приймали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році передбачені зазначеними нормативними актами та є діючими на цей час.

Оскільки позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як військовослужбовець, призваний на військові збори, його оплата праці регламентована постановою Ради Міністрів СРСР "Про оплату праці військовослужбовців учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" від 25.05.86 № 1031, пунктом 16 якого передбачено розповсюдити на військовослужбовців, призваних на військові збори і які безпосередньо зайняті на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС порядок оплати праці по місцю постійної роботи, передбачений для працівників і службовців, які виконують таку роботу.

Для нарахування (перерахунку) пенсії позивачу необхідно надати до органу Пенсійного фонду довідку про заробітну плату, розраховану з врахуванням зазначених нормативних актів, що регулюють порядок оплати праці осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Така довідка видається підприємством, установою або організацією, які проводили в свій час підвищену оплату праці та у штаті якої знаходився ліквідатор під час участі в роботах по ліквідації катастрофи в зоні відчуження, або правонаступником.

Судом встановлено, що відповідачем було відмовлено позивачу у проведення перерахунку та видачі довідки для надання її до органів Пенсійного фонду.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов'язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Таким чином, у ході розгляду справи встановлено, що перерахунок заробітної плати (грошового забезпечення) позивача за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження не проведено саме з вини державних органів, на яких покладено такий обов'язок.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, які полягають у відмові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати (грошового забезпечення) з 20 листопада 1986 року по 12 жовтня 1987 року за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження (ЧАЕС) та задоволення адміністративного позову в цій частині.

Разом з цим слід зазначити, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Проте, відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково із зобов'язанням Головне Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо здійснення перерахунку заробітної плати (грошового забезпечення) за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внесення даних перерахунку до особової картки ОСОБА_1, надання довідки встановленого зразка для пред'явлення до органів Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду та нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження за весь час роботи ОСОБА_1 в зоні ЧАЕС, а саме: на підставі заяви ОСОБА_1, архівних матеріалів (довідка ГУ ДСНС України у Київській області від 27.06.2018), розпорядження Ради Міністрів СРСР "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" від 23.05.86 № 1031рс, наказів МВС СРСР від 26.05.1986 № 0149, від 30.06.1986 № 0189, вказівок УПО МВС УРСР від 31.03.1987 № 3/7/382, постанови КМУ від 23.11.2011 № 1210, листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.92 № 09-3751, у порядку передбаченому роз'ясненням Мінпраці та соцполітики України від 13.04.2001 № 03-3/1652-018-2.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на користь позивача за спричинену моральну шкоду (знущання над інвалідом) суму в розмірі 118000 грн (сто вісімнадцять тисяч гривень), яка дорівнює одна тисяча гривень за кожен місяць з 01 січня 2009 року (лист від 25.12.2008) по 31 жовтня 2018 року тобто за 118 місяців, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

В обґрунтування вказаних вимог позивачем не надано жодних доказів.

Отже, позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв'язку з предметом позову, у відповідній частині вимог, що розглядається судом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених дій та прийнятого рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області (вул. Межигірська, буд. 8, м. Київ 71, 04071, код 38537963) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області виражені у відмові здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати (грошового забезпечення) з 20 листопада 1986 року по 12 жовтня 1987 року за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження (ЧАЕС).

Зобов'язати Головне Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо здійснення перерахунку заробітної плати (грошового забезпечення) за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внесення даних перерахунку до особової картки ОСОБА_1, надання довідки встановленого зразка для пред'явлення до органів Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду та нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження за весь час роботи ОСОБА_1 в зоні ЧАЕС, а саме: на підставі заяви ОСОБА_1, архівних матеріалів (довідка ГУ ДСНС України у Київській області від 27.06.2018), розпорядження Ради Міністрів СРСР "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" від 23.05.86 № 1031рс, наказів МВС СРСР від 26.05.1986 № 0149, від 30.06.1986 № 0189, вказівок УПО МВС УРСР від 31.03.1987 № 3/7/382, постанови КМУ від 23.11.2011 № 1210, листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.92 № 09-3751, у порядку передбаченому роз'ясненням Мінпраці та соцполітики України від 13.04.2001 № 03-3/1652-018-2.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О.Чудних