Справа № 807/242/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3001/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року (ухвалене головуючим-суддею Ващиліним Р.О., час ухвалення судового рішення 09 год 50 хв у м. Ужгороді, повне судове рішення складене 27 вересня 2018 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати п.3 наказу начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУ НП в Закарпатській області) №371 від 21.02.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Рахівського відділення поліції (далі - ВП) Тячівського відділення поліції (далі - ВП) ГУ НП в Закарпатській області», яким на інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України, визнати протиправним та скасувати п.6 наказу начальника ГУ НП в Закарпатській області №42 о/с «По особовому складу», яким реалізовано дисциплінарне стягнення та звільнено його зі служби в Національній поліції України, поновити на службі в Національній поліції України, стягнути з ГУ НП в Закарпатській області на його користь суму середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу за весь період розгляду справи на момент винесення рішення з розрахунку 448,25 грн за день та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано ГУ НП в Закарпатській області змінити дату звільнення в наказі №42 о/с від 26.02.2018 щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби з 26.02.2018 на 03.03.2018 та стягнуто з відповідача на користь позивача суму середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу за період з 26.02.2018 року по 02.03.2018 у розмірі 1 482,10 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з оскаржуваним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що встановивши обставини звільнення позивача з порушенням порядку, встановленого законом, суд безпідставно вийшов за межі позовних вимог та змінив дату звільнення позивача. Висновки суду першої інстанції щодо підстав звільнення не відповідають обставинам справи та не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки документи, на підставі яких були прийняті оспорювані накази не могли бути підставою для обґрунтованого застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_4, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що лейтенант поліції ОСОБА_1 перебував на службі в поліції на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області.

28.01.2018 старшим оперуповноваженим в ОВС Закарпатського управління ДВБ НП України Сивохоп І.М., оперуповноваженим в ОВС відділу моніторингу та зонального контролю Закарпатського управління ДВБ НП України Моцоком О.І. та старшим оперуповноваженим відділу оперативних розробок Закарпатського управління ДВБ НП України Тупчієм О.Ю. було здійснено перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області на стаціонарному посту «Лазещина», в ході якої встановлено перебування поліцейських сектору реагування патрульної поліції №4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на стаціонарному посту «Лазещина» у форменому одязі, з табельною вогнепальною зброєю у стані алкогольного сп'яніння, про що старшим оперуповноваженим в ОВС Закарпатського управління ДВБ НП України Сивохоп І.М. був складений рапорт.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області «Про призначення службового розслідування» №204 від 30.01.2018 було призначено службове розслідування за вказаним фактом, яке проводилось у відповідності до Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України №230 від 12.03.2013.

За результатами службового розслідування складено висновок від 21.02.2018, який затверджений начальником ГУ НП в Закарпатській області, відповідно до якого були підтверджені відомості, що стали підставою для його проведення.

Наказом начальника ГУ НП в Закарпатській області №371 від 21.02.2018 «Про притягнення до відповідальності окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП» за порушення вимог ст.ст.1, 2, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», п.2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України №1179 від 09.11.2016 та вимог п.1, п.п.1,2 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», що проявилося у вживанні алкогольних напоїв на стаціонарному посту «Лазещина», перебуваючи в однострої з табельною зброєю, що негативно вплинуло на імідж поліції в цілому та могло призвести до негативних наслідків, інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_1, відповідно до п.8 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнено зі служби в Національній поліції України.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області №42 о/с від 26.02.2018 лейтенанта поліції ОСОБА_1 - інспектора сектору реагування патрульної поліції №4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції відповідно до ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» за п.6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 26.02.2018.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, в ході розгляду справи надав достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і довів правомірність та обґрунтованість прийнятих наказів, з огляду на що відсутні підстави для визнання їх протиправними та поновлення позивача на службі в Національній поліції. Однак, у зв'язку із звільненням позивача під час його тимчасової непрацездатності, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, шляхом зобов'язання відповідача змінити дату звільнення з 26.02.2018 на 03.03.2018 та стягнути з останнього на користь позивача суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26.02.2018 на 02.03.2018.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII), який згідно пункту 1 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень цього Закону набрав чинності з 07.11. 2015.

Згідно ч.2 ст.19 цього Закону, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною першою статті 77 Закону №580-VIII визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції.

Зокрема, п.6 ч.1 вказаної статті визначено як підставу звільнення, реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Таким чином, до прийняття Дисциплінарного статуту Національної поліції України застосовуються положення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» №3460-IV від 22.02.2006 (далі - Закон № 3460-IV).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 3460-IV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Частиною першою статті 2 Закону № 3460-IV визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 3460-IV за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Частиною першою статті 7 Закону № 3460-IV передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Згідно ч.1 ст.12 Закону № 3460-IV, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення : усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Закону № 3460-IV визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

У постановах Верховного Суду України від 29.09.2015 (справа №21-1288а15) та від 20.10.2015 (справа №21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Під час проведеного службового розслідування за фактом перебування на службі в стані алкогольного сп'яніння окремих працівників Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП встановлено, що 28.01.2018 близько 17 год 30 хв співробітниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України спільно з працівниками ВІОС УКЗ ГУНП здійснено перевірку несення служби працівниками Рахівського ВП Тячівського ВН ГУ НП на стаціонарному посту «Лазещина» Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП. У ході проведення перевірки було встановлено, що згідно розстановки нарядів Рахівського ВП на стаціонарному посту «Лазещина» у період часу з 08 год 00 хв 28.01.2018 по 08 год 00 хв 29.01.2018 несли службу поліцейські сектору реагування патрульної поліції №4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області. Крім того, на стаціонарному посту «Лазещина» Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП було виявлено попередній наряд Рахівського ВП, зокрема й інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_1, який згідно розстановки нарядів Рахівського ВП ніс службу у період часу з 08 год 00 год 27.01.2018 по 08 год 00 хв 28.01.2018.

Працівниками Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України та ВІОС УКЗ ГУ НП встановлено, що вказані працівники сектору реагування патрульної поліції №4 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП, серед яких позивач, які знаходилися на посту «Лазещина» перебували в однострої, з табельною зброєю в стані алкогольного сп'яніння. У зв'язку з цим, їм було запропоновано проїхати до Рахівської центральної районної лікарні для проходження медичного огляду на встановлення ступеню алкогольного сп'яніння.

28.01.2018 старший оперуповноважений управління ДВБ ГУ НП України в Закарпатській області Тупчій О.Ю. звернувся до головного лікаря Рахівської центральної лікарні із заявою про проведення огляду ОСОБА_1 для встановлення стану сп'яніння.

Згідно протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння, виданого Рахівською центральною районною лікарнею 28.01.2018 №25 у ОСОБА_1 було виявлено 1,10 проміле.

Проте, позивач категорично заперечив вживання алкогольних напоїв на службі.

У спростування факту перебування в стані алкогольного сп'яніння позивачем було надано суду свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35/18-1425 від 01.03.2018 (чинне до 01.03.2019) та №12-01-8843 від 28.12.2016 (чинне до 28.12.2017).

Як видно з матеріалів справи, медичне освідчення позивача для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп'яніння здійснювалося 28.01.2018.

Разом з тим, на адресу ГУ НП в Закарпатській області надійшла відповідь Рахівської центральної районної лікарні про те, що газоаналізатор Alcotest 5510 №ARJK-0036 за результатами повірки відповідно до свідоцтва №35/18-1425 від 01.03.2018 є справний, отже, в проміжок часу з 29.12.2017 по 28.02.2018 знаходився у справному стані.

Проте, колегія суддів вважає зазначений лист недостовірним доказом, оскільки у ньому міститься дата видачі 01.03.2018 та чинність до 01.03.2019, що в свою чергу вказує на те, що станом на 28.01.2018 вказаний засіб не пройшов повірку. При цьому термін дії іншого засобу був чинний в період з 28.12.2016 по 28.12.2017.

Проаналізувавши наведені вище мотиви, колегія суддів приходить до висновку, що такі не впливають на остаточне вирішення спору, з огляду на наступне.

Пленум Верховного суду України в абз.2 п.25 постанови №6 від 06.11.1992 (зі змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснив, що нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Так, судом першої інстанції для всебічного та об'єктивного розгляду справи, були допитані в якості свідків старші оперуповноважені Закарпатського управління ДВБ Національної поліції Сивохоп І.М. та Тупчій О.Ю., які підтвердили факт перебування позивача з явними ознаками алкогольного сп'яніння на посту «Лазещина».

Вказані обставини повністю відповідають фактам, викладеним у рапорті старшого оперуповноваженого Сивохопа І.М. від 31.01.2018, на підставі якого було проведено службове розслідування.

Крім того, судом встановлено, що стан алкогольного сп'яніння позивача підтверджується записом ОСОБА_12 у журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ № 1179 від 09.11.2016 під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", «Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов'язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно п.п.6 п.2 Правил етичної поведінки поліцейських під час виконання службових обов'язків поліцейському заборонено перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов'язків і в невстановленому місці.

У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, які підтверджуються встановленими під час судового розгляду обставинами, суд вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

У відповідності до ст.12 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно п.6 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів приходить до висновку, що дії позивача, які проявилися в грубому порушенні службової дисципліни, не виконанні вимог Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильного дотримання Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги поліцейського, Правил етичної поведінки поліцейських, що підтверджується матеріалами справи, є проступком несумісним з перебуванням на службі в поліції.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв'язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому. Відтак, відсутні підстави для скасування оскаржених наказів та поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою поновлення порушеного права позивача, керуючись ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина.

Колегія суддів зазначає, що перебування позивача на час звільнення в стані тимчасової непрацездатності, не є перешкодою для звільнення зі служби в поліції, оскільки застосуванню до спірних правовідносин підлягає Дисциплінарний статут, положення якого не містять заборони звільнення особи в стані тимчасової непрацездатності.

Відповідно до ст.16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Згідно ст.18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

На підставі аналізу зазначених норм права, колегія суддів дійшла висновку, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №816/4253/15 (№К/9901/22641/18), від 04.10.2018 у справі №2а-2273/10/0770 (№К/9901/1391/18).

Згідно ч.5 ст.18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Виходячи з положень наведеної вище норми, з прийняттям наказу від 26.02.2018 ГУ НП в Закарпатській області реалізувало звільнення позивача з 26.02.2018 та вважається таким, що виконане.

На переконання суду, приймаючи оспорюваний наказ про звільнення позивача ГУ НП в Закарпатській області не було дотримано положень ч.2 ст.18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, із правового змісту якого видно, що вчинити правову реалізацію звільнення позивача шляхом видачі відповідного наказу, можливо було лише після його прибуття до місця проходження служби.

Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України №455 від 13.11.2001 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Як видно з матеріалів справи, зокрема листка непрацездатності позивач з 26.02.2018 по 02.03.2018 перебував на амбулаторному лікуванні та стати до роботи повинен був 03.03.2018.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зміни у наказі про звільнення позивача дати звільнення позивача зі служби в поліції з 26.02.2018 на день виходу з лікарняного 03.03.2018 та стягнення у зв'язку з цим на його користь суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100) було затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В контексті предмету даного спору, відповідно до абз.3 ч.2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно ч.8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки ГУ НП в Закарпатській області № 5/325/106/5-2018 від 12.04.2018 розмір заробітної плати позивача за грудень 2017 року складає 10 357,35 грн (31 календарний день) та січень 2018 року (31 календарний день) 8 020,97 грн. Відтак, середньомісячний розмір заробітної плати складає 9 189,16 грн. (18 378,32/2), середньоденний розмір заробітної плати складає 296,42 грн (18 378,32/62).

З урахуванням наведеного вище, час вимушеного прогулу позивача за період 26.02.2018 по 02.03.2018 становить 5 календарних днів, а отже стягненню на його користь підлягає 1 482,10 грн (296,42х5).

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2018 року по справі № 807/242/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 22.01.2019.