Справа № 826/11447/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Справа № 826/11447/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Сердюк О.О.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Національної поліції

в Київській області

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач) про:

1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду звернення позивача від 16.06.2017 р.;

2) зобов'язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 16.06.2017 р. та надати письмову відповідь по кожному з порушених у ньому питань.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що за результатами звернення позивача, а також за результатами звернення його колишньої дружини було проведено відповідні перевірки, встановлено, що вони мають дитину від шлюбу, що позивачу визначено графік побачень з дитиною, що матеріали перевірки не містять ознак кримінальних правопорушень, а також, що звернення позивача було розглянуто згідно норм чинного законодавства та відповідно до компетенції органів поліції.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на порушенні відповідачем процедури розгляду його звернення та ненадання обґрунтованої відповіді на всі поставлені в ньому питання, що й було правомірно встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.06.2017 р. ОСОБА_2 звернувся до ГУ НП в Київській області в порядку Закону України «Про звернення громадян»зі скаргою, в якій просив:

1) провести дослідження та притягнути до дисциплінарної відповідальності майора поліції ОСОБА_3, який в порушення норм Закону України «Про Національну поліцію» провів незаконне опитування малолітньої дитини та сприяв матері дитини в такій не правовій поведінці, змушуванні дитини до підпису документів, штучному створенні доказової бази та видання за справжню неправдиву інформацію, отриману від ОСОБА_5, сприяння матері дитини у вчиненні психологічного насильства над його дитиною та порушення визначених українським законодавством прав дитини та належного йому обсягу прав та обов'язків як батька дитини, а також надав неправдивий рапорт про проведену з ним розмову;

2) застосувати заходи дисциплінарного стягнення до працівників Києво-Святошинського відділу поліції, які при підготовці висновків на подані ним звернення використали незаконно отримані та оформлені пояснення малолітньої дитини без об'єктивного розгляду та дослідження справи;

3) встановити причини відсутності фіксації факту його звернення до чергової служби в епізоді 04 березня 2017 року, що в результаті призвело до невидачі йому висновку, затягування розгляду справи, сформувало можливості для ОСОБА_5 в порушення закону оформити необґрунтовані та безпідставні звинувачення та «показання» малолітньої дитини та призвело до необхідності повторно звертатися за отриманням висновку;

4) надати інформацію про причини відсутності в матеріалах справи №2977 факту приїзду на місце конфлікту двох екіпажів патрульної служби, а також щодо коректності поведінки працівників патрульної служби з екіпажу № 1;

5) анулювати висновок від 29 квітня 2017 року у справі №4786 (за зверненням зареєстрованим в ЖЕО за № 14768 від 20 квітня 2017 року) та видати новий висновок, в якому буде чітко зафіксовано факт не видачі йому дитини всупереч рішення органів опіки, а також факт не допуску його до майна, власником якого він є на сьогодні, що дозволить відновити його порушені права через суд;

6) невідкладно вжити заходів до припинення неправомірних дій посадових осіб Києво-Святошинського відділу поліції, які сприяють матері дитини у фіксації неправдивих свідчень, а також працівника патрульної служби, який з особистих мотивів активно допомагає ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в неправомірних діях щодо перешкоджання судовому процесу з питань розподілу майна колишнього подружжя та покриває невиконання ОСОБА_5 рішення органів опіки;

7) запросити його та його адвоката на день розгляду даної скарги;

8) письмово повідомити його про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення з наведенням обґрунтування такого рішення.

За результатами розгляду вказаної скарги, відповідач, листом від 11.07.2017 р. № К461/109/20/01-17 повідомив позивача про те, що інформація, викладена у скарзі, щодо можливої бездіяльності та незаконного опитування малолітньої дитини працівниками Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області у ході перевірки не підтвердилась, а також зазначив, що в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення розгляду його звернення від 16.06.2017 р. за поставленими в ньому питаннями, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не розглянуто всі поставлені у зверненні питання та не надано вичерпної відповіді, порушено процедуру розгляду звернень громадян, що є підставою для зобов'язання відповідача розглянути звернення позивача повторно та надати обґрунтовану відповідь на всі поставлені в ньому питання, у відповідності до вимог законодавства.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), Положенням про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2004 р. № 1177 (далі - Положення № 1177).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, кожному гарантовано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У ст. 3 Закону № 393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 4 Закону № 393/96-ВР встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно зі ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Пунктом 1.4. Положення № 1177 визначено, що робота зі зверненнями громадян і їх особистий прийом є важливими напрямами діяльності Міністерства внутрішніх справ України, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, засобами отримання інформації з питань, віднесених до їх компетенції, та містять такі складові елементи: приймання, реєстрація і первинний розгляд звернень громадян; вирішення звернень та надання відповідей авторам; контроль за станом роботи зі зверненнями; узагальнення та аналіз звернень громадян; використання результатів аналізу в практичній діяльності.

Чуйне й уважне ставлення до звернень громадян кожен працівник апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС зобов'язаний уважати своїм службовим обов'язком. У роботі зі зверненнями, а також під час особистого прийому громадян слід уважно відноситися до їх запитів і проблем, дотримуватися високої культури поводження і правил етикету. Міністр та його заступники, керівники закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, керівники структурних підрозділів апарату МВС згідно зі своїми функціональними обов'язками несуть персональну відповідальність за організацію роботи зі зверненнями громадян та з питань їх особистого прийому.

У п.п. 4.1, 4.3, 4.4 Положення № 1177 закріплено, що керівники апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС та їх заступники при розгляді звернень громадян зобов'язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів, уживати інших заходів для об'єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з'ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству. Безпосередні виконавці при здійсненні перевірок за зверненнями обов'язково спілкуються з їх авторами, з'ясовують усі порушені питання та обставини, детально вникають в їх суть, вживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах своєї компетенції відповідно до чинного законодавства.

За результатами перевірки звернення складається мотивований висновок про результати розгляду звернення громадян, який має містити в собі об'єктивний аналіз усіх зібраних матеріалів і повинен відповідати порядку його складання.

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

Відповідно до п.п. 4.6, 7.4 Положення № 1177 звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

За кожною скаргою, в якій громадяни порушують питання про наявність порушень чи недоліків у роботі апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС або скаржаться на дії працівників ОВС, проводиться ретельна перевірка викладених фактів апаратом МВС, закладами, установами, підприємствами, що належать до сфери управління МВС, до якого звернувся громадянин. За результатами перевірки надаються матеріали керівникові апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС або його заступникам, в яких зазначається, підтвердились чи ні наведені відомості (факти) і які заходи вжиті для усунення виявлених порушень чи недоліків та притягнення до відповідальності винних осіб. Громадянину за наслідками розгляду скарги надається письмова або усна відповідь (за його бажанням).

Отже, законодавством регламентовано чітку процедуру розгляду звернень громадян, зокрема тих, що адресовані та надходять до органів Національної поліції, яка передбачає надання вичерпної до обґрунтованої відповіді на кожне з питань, поставлених у зверненні та націлена на реалізацію інформаційної потреби особи, що звертається, і вимагає, щоб вона була почута.

Тож, надання особі на її звернення формальної відповіді, без викладення запитуваної нею інформації в обсязі, що не суперечить вимогам законодавства в частині конфіденційності та обмеження доступу до певної інформації, не можна вважати належним виконанням законодавства в галузі звернення громадян.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не розглянуто всіх питань, поставлених у зверненні позивача та не надано йому вичерпної і обґрунтованої відповіді на кожне з них. Зокрема не зазначено, які заходи вжито з метою встановлення причини відсутності фіксації факту звернення позивача до чергової служби 04.03.2017 р., не надано інформації про причини відсутності в матеріалах справи № 2977 факту приїзду на місце конфлікту двох екіпажів патрульної служби, а також щодо коректності поведінки працівників патрульної служби з екіпажу № 1, не розглянуто питання щодо анулювання висновку від 29.04.2017 р. у справі № 4786, не зазначено, які саме заходи вжито для встановлення факту наявності неправомірних дій, зазначених у скарзі позивача, з боку працівників Києво-Святошинського відділу поліції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що надана відповідачем відповідь (лист від 11.07.2017 р. № К461/109/20/01-17) на звернення позивача від 16.06.2017 р. є формальною, не ґрунтується на ретельному дослідженні всіх поставлених питань та не містить відповіді на більшість із них, а отже не відповідає вимогам чинного законодавства та вказує на те, що відповідачем такі питання взагалі не розглянуті, тобто допущено протиправну бездіяльність.

З огляду на це, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

При цьому, доводи апелянта про те, що за результатами звернення позивача, а також за результатами звернення його колишньої дружини було проведено відповідні перевірки, встановлено, що вони мають дитину від шлюбу, що позивачу визначено графік побачень з дитиною, що матеріали перевірки не містять ознак кримінальних правопорушень, жодним чином не спростовують та не підтверджують обставин, що є спірними в даній справі та на яких наголошено вище.

Посилання апелянта на цивільно-правовий характер правовідносин позивача та його колишньої дружини та на норми Сімейного кодексу України, судова колегія до уваги не приймає, оскільки це не є підставою для невиконання відповідачем покладеного на нього обов'язку Законом № 393/96-ВР та Положенням № 1177 щодо належного, повного, всебічного розгляду звернення громадянина та надання обґрунтованої відповіді на всі поставлені в ньому питання.

Твердження апелянта про те, що звернення позивача було розглянуто згідно норм чинного законодавства та відповідно до компетенції органів поліції, спростовуються матеріалами справи, зокрема листом ГУ НП в Київській області від 11.07.2017 р. № К461/109/20/01-17 про надання позивачу відповіді на його звернення від 16.06.2017 р. /Т.1 а.с.41/ з підстав, наведених вище.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у її межах, відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені сторонами у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 229, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 16 січня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: