Справа № 1740/1928/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3000/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Шевчук С.М.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року в справі № 1740/1928/18 (головуючий суддя - Махаринець Д.Є., м.Рівне, судове рішення складено в повному обсязі 25 вересня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо відмови у визначенні статусу та видачі посвідчення інваліда війни неправомірними, зобов'язання встановити статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також зазначив, що виконав всі умови, необхідні для присвоєння статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а саме надав докази, які підтверджують інвалідність внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та докази залучення до складу формувань Цивільної оборони.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 2 групи, захворювання якого пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК апелянту встановлено 2 групу інвалідності через захворювання, що пов'язане з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, довічно.

В червні 2018 року апелянт звернувся до відповідача з заявою про встановлення йому статусу інваліда війни та видачу відповідного посвідчення. Однак, відповідач відмовив йому у зазначеному зверненні посилаючись на те, що відсутня інформація про розпорядчий документ на підтвердження того, що позивач брав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме в складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони та інших військових формувань, що стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, відносяться до категорії інвалідів війни.

Згідно з пунктом 10 статті 7 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" підставою для встановлення статусу інваліда війни є посвідчення громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, що підтверджує залучення особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, у складі військового формування.

Пунктом 12 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302, передбачено, що посвідчення, зазначені в пунктах 3, 4 і 5, зокрема, "Посвідчення інваліда війни" видаються інвалідам війни на підставі одного з таких документів: "Удостоверение инвалида Отечественной войны", "Удостоверение инвалида о праве на льготы", для малолітніх в'язнів - "Удостоверение" і довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності, довідки, видані органами Міноборони, МВС, Держспецзв'язку, МНС, СБ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, Мінпраці.

Таким чином, підставою для встановлення статусу інваліда війни є посвідчення громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, довідка МСЕК та довідка, що підтверджує залучення особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, до складу формування Цивільної оборони, видана органами Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до пояснювальної записки до проекту цього Закону, до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

На підтвердження обґрунтованості своїх вимог позивачем надано копію довідки від 26.03.1996 про те, що він дійсно працював водієм в Рівненському АТП-15607 яке переіменоване в відкрите акціонерне товариство "Рівненське АТП-15607" і з 05.12.1986 по 05.01.1987 та був відряджений для участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; експертне заключення про те, що захворювання (інвалідність) отримане відповідачем пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; лист від Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації інформаційну №770/01-16/18 від 09.07.2018 в якій вказано, що відповідно до вимог нормативно-правових актів, чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС, а саме положення про Цивільну оборону СРСР 1976 року, Положення про невоєнізовані формування ЦО СРСР 1975 року, в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства створювались невоєнізовані формування Цивільної оборони., до складу вказаних формувань в обов'язковому порядку зараховувались всі працівники починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мали малолітніх дітей, особи, які мали мобілізаційні приписи та деякі інші), облік та ведення списків особового складу невоєнізованих формувань було покладено на начальників цивільної борони підприємств, установ, організацій.

Однак, не надав, а судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що він брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме в складі загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, а відтак даний позов є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.05.2018 (№279/12162/15-а) та від 27.02.2018 року (№368/1579/14).

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року в справі № 1740/1928/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 22.01.2019 року