Справа № 811/1678/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2019 року м. Дніпросправа № 811/1678/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар ЛТД"

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року (головуючий суддя Пасічник Ю.П.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар ЛТД"

до Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» (далі Позивач) звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - Відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 11.05.2018 року №1.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив про те, що висновки викладені в акті Відповідача є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи, що свідчить про протиправність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року справі №811/1678/18 адміністративний позов ТОВ «Агродар ЛТД» до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишено без задоволення (а.с. 45-46).

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що висновки акту Відповідача підтверджуються належними та допустимими доказами, що свідчить про правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення №1 від 11.05.2018 року.

Позивач ТОВ «Агродар ЛТД», не погодившись з рішенням суду першої інстанції оскаржило його в апеляційному порядку (а.с. 51-55).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, в якому задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 23.04.2018 року Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Позивача щодо підтвердження відомостей одержаних від АТ «ОПТ Банк», про порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в частині проведення розрахунків з «Paglierani S.r.l» Італія, по контракту купівлі-продажу №100217-1 від 10.02.2017 року за період з 23.02.2017 року по 22.12.2018 року, за результатами якої складено акт №20/11-28-14-11/31790783 (а.с. 27-30).

Згідно з висновками перевірки встановлено порушення ст. 2 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", у звязку з несвоєчасним надходженням імпортного товару в загальній сумі 91500 євро по контракту №100217-1 від 10.02.2017року з «Paglierani S.r.l» Італія.

Такий висновок контролюючим органом здійснено, у звязку із тим, що законодавчо встановлений та визначений умовами контракту №100217-1 від 10.02.2017 року строк ввезення товару мав завершитись 26.08.2017 року, а з урахуванням висновку №791 був продовжений з 28.08.2017 року до 24.11.2017 року, період прострочення до моменту отримання другого висновку становив 1 день (а.с. 31).

При цьому, з урахуванням висновку №791 строк ввезення товару мав завершитись 23.11.2017 року, а з урахуванням висновку №1012 був продовжений лише з 06.12.2017 року до 03.01.2018 року, тобто період прострочення з 24.11.2017 року по дату визначену висновком №1012 (06.12.2017 року) становить 12 днів (а.с. 31).

На підставі акту перевірки №20/11-28-14-11/31790783 Відповідачем здійснено нарахування пені та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №1 від 11.05.2018 року (а.с.42).

Визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є предметом судового спору.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI; Закону України №185/94-ВР від 23.09.1994 року «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Надаючи правову оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем у повній мірі доведено порушення Позивачем термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в частині проведення розрахунків з «Paglierani S.r.l» Італія, що у свою чергу свідчить про правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що між Позивачем та контрагентом нерезидентом «Paglierani S.r.l» Італія, було укладено контракт купівлі-продажу №100217-1 від 10.02.2017 року (а.с. 14-23).

На виконання умов контракту Позивачем здійснено авансовий платіж в розмірі 91500 євро, що підтверджено платіжним дорученням №18 від 23.02.2017 року (дата перерахування коштів 27.02.2017 року) (а.с. 26).

Згідно умов контракту (п.3.1.) поставка товару здійснюється протягом 150 календарних днів із дня здійснення авансового платежу.

В подальшому Позивачем було укладено додаткові угоди до контракту від 20.07.2017 року та 10.11.2017 року, відповідно до умов яких змінено строки поставки товару 270 календарних днів та 310 календарних днів, відповідно, із дня здійснення авансового платежу (а.с. 24, 25).

З метою виконання умов ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Відповідач 11 серпня 2017 року звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з проханням продовжити строк розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (а.с. 12).

04.09.2017 року Позивачеві було надано висновок №791 про продовження строків розрахунків з 28.08.2017 року до 24.11.2017 року (а.с. 11).

20 листопада 2017 року Позивач вдруге звернувся до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з проханням продовжити строк розрахунків за зовнішньоекономічними операціями (а.с. 10).

13.12.2017 року Позивачеві було надано висновок №1012 про продовження строків розрахунків з 06.12.2017 року до 03.01.2018 року (а.с.13).

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями, серед іншого, є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що Позивачем завчасно та у повному обсязі вжито усіх необхідних заходів для дотримання вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», що свідчить про відсутність в діях останнього складу податкового правопорушення.

Разом з тим, виявлене Відповідачем пропущення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в частині проведення розрахунків з «Paglierani S.r.l» Італія, виникло внаслідок дій Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо надання висновку Позивачу про продовження строку лише 13.12.2017 року, які не залежали від волевиявлення Позивача.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях Позивача відсутній склад податкового правопорушення, що свідчить про протиправність прийнятого Відповідачем податкового повідомлення-рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE,

№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги ОСОБА_1 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, і тому підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволені позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4405 (чотири тисячі чотириста пять) грн. 00 коп., сплата яких підтверджується квитанцією №283712 від 04.06.2018 року (а.с. 2) та квитанцією №318 від 19.09.2018 року (а.с. 56).

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2018 року у справі №811/1678/18 - скасувати.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 11.05.2018 року №1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4405 (чотири тисячі чотириста пять) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 17 січня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов