Справа № 826/8340/16
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8340/16 Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Ісаєнко Ю.А., при секретарі - Бродацькій І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Стандарт» Грицака Ігоря Юліановича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» (, МФО 300272) Грицака І.Ю. та Ірклієнка Ю.П. щодо не включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум. що підлягають відшкодуванню про відшкодування коштів за Договором банківського рахунку фізичної особи від 10.02.2015 року № НОМЕР_2 укладеного між позивачем та ПАТ «КБ «Стандарт»;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» (, МФО 300272) Ірклієнка Ю.П. включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів зо Договором банківського рахунку фізичної особи від 10.02.2015 року № НОМЕР_2, відкритим у банку ПАТ КБ «Стандарт», укладеного між позивачем та банком;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» (, МФО 300272) Ірклієнка Ю.П. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) як клієнта, який має право на відшкодування коштів за Договором банківського рахунку фізичної особи від 10.02.2015 року НОМЕР_2, укладеного між позивачем та ПАТ «КБ «Стандарт»;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1), до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів в ПАТ «КБ «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Разом з тим, відповідач не виконує вимог указаного закону та безпідставно відмовляє у відшкодуванні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зокрема, скаржник стверджує, що оскільки Уповноважена особа не включила позивача Переліку вкладників, у нього були відсутні підстави для включення ОСОБА_2 до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб також звертає увагу, що зарахування на вкладний рахунок грошових сум для вкладників від третьої особи не допускається, а уклавши такий договір Банк надав перевагу кредиторам.

Насамкінець, скаржник посилається на те, що договір банківського вкладу був укладений у період дії постанови Національного банку України № 80/БТ від 11.02.2015 р. «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» до категорії проблемних».

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «Стандарт» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського рахунку фізичної особи від 10.02.2015 року НОМЕР_2, за яким банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_2/980 та здійснює за дорученням клієнта операції за рахунком відповідно до умов цього Договору та вимог чинного законодавства України.

Відповідно до виписки по особових рахунках з 10.02.2015 року по 18.06.2015 року на рахунок ОСОБА_2 внесено грошові кошти в розмірі 150 225,00 грн.

19 лютого 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову за № 116 «Про віднесення ПАТ «КБ «Стандарт» до категорії неплатоспроможних».

На підставі цієї постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 38 від 19 лютого 2015 року яким запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Стандарт» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «КБ «Стандарт» - Грицака І.Ю.

18 червня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 385 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.06.2015 року за № 120 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Стандарт» з 19.06.2015 року по 18.06.2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.11.2015 року № 208 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Стандарт» відповідно до якого всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Стандарт» делеговано Ірклієнку Ю.П. з 16.11.2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.03.2018 року № 684 повноваження ліквідатора ПАТ КБ «Стандарт» визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» делеговано ОСОБА_6 з 13 березня 2018 року.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі за текстом - «Фонд») визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 р. № 4452-VI (надалі за текстом - «Закон № 4452-VI»).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 2 Закону № 4452-VI вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 ч.1 ст.2 названого Закону визначено, що вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 ст.4 Закону № 4452-VI, визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно частини 1 статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом (тут та надалі норми Закону № 4452-VI у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 27 Закону № 4452 регулюється порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Так, згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

За змістом частини 1 статті 35 Закону № 4452-VI тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

В силу вимог частини 2 статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

У даній справі жодної із перелічених підстав для віднесення укладеного позивачем правочину до нікчемних відповідачем не доведено, а судом не встановлено.

Договір банківського рахунку фізичної особи від 10.02.2015 року НОМЕР_2 не передбачає платежів чи передачі майна з метою надання переваги окремим кредиторам, а відтак посилання на пункт 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI є необґрунтованим.

Посилання апелянта на те, що кошти на поточний рахунок позивача надійшли внаслідок того, що ОСОБА_7 «розбив» суму, що перебувала на рахунку останнього, є безпідставними, оскільки поняття «подрібнення вкладів», «розбивка вкладів», не є правовими.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на концепцію, яка вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

В розумінні ст.177 ЦК України грошові кошти позивача є об'єктом її майнових прав, а тому ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини та ст.41 Конституції України є непорушними до тих пір, поки не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом.

Помилковим є і посилання скаржника на те, що договір банківського вкладу був укладений у період дії заходів впливу.

Рішення Національного банку України про застосування заходів впливу не є загальновідомим, оскільки віднесено до банківської таємниці.

Відповідачем не надано будь-яких прийнятних та переконливих доказів на підтвердження того, що позивач знав чи повинен був знати про існування обмежень, застосованих до ПАТ «КБ «Стандарт».

Разом з тим, ухвалюючи рішення у справі окружний адміністративний суд не звернув уваги на наступне.

Правовою основою для визначення завдань адміністративного судочинства є положення частин першої і другої статті 55 Конституції України відповідно до яких права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із наведеного випливає, що в адміністративному судочинстві підлягають захисту порушені права, свободи та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин.

Отже, позовні вимоги в частині зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача - ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1), до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів в ПАТ «комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не підлягають задоволенню за відсутності порушеного права позивача.

Керуючись статтями 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року в частині зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів в ПАТ «комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог про зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1), до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів в ПАТ «комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 22 січня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Ю.А.Ісаєнко