Справа № 2240/2720/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/2720/18

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

17 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року (місце складання м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2018 року позивач - ГУ ДФС у Хмельницькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило винести рішення, яким стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 кошти у рахунок погашення наявного податкового боргу по транспортному податку в сумі 25000 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем вимог ст. ст. 14, 59 Податкового кодексу України щодо добровільної сплати узгодженого податкового боргу.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 податковий борг в розмірі 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинами справи. Так, апелянт вказала на те, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що нею не було отримано податкову вимогу форми "Ф" №5787-17 від 13.02.2018. В апеляційній скарзі не містилося клопотання про розгляд справи за участі відповідача.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 304 КАС України.

З урахуванням вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, згідно даних ГУ ДФС у Хмельницькій області за відповідачем рахується податковий борг в сумі 25000,00 грн по транспортному податку з фізичних осіб за податковим повідомленням-рішенням № 10923558 від 26.09.2017.

Так, відповідачу надсилалась рекомендованим листом податкова вимога форми "Ф" №5787-17 від 13.02.2018, проте вказана заборгованість відповідачем не погашена.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем заборгованість в добровільному порядку не сплачена, а відтак вимоги Головного управління ДФС у Хмельницькій області про стягнення з ОСОБА_2 податкового боргу в сумі 25000,00 грн є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ст. 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пп. 267.8.1 п. 167.8 ст. 267 ПК України транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

За приписами п. 15.1. ст. 15 даного Кодексу платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Положеннями пп. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 20.1.34. п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

За приписами п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо не надсилання йому позивачем податкової вимоги, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що позивачем рекомендованим листом з повідомленням про вручення надіслано відповідачу податкову вимогу форми "Ф" від 13.02.2018 №5787-17 за адресою АДРЕСА_1, за якою зареєстрована ОСОБА_2 (а.с. 9, 10), однак зазначений лист повернувся до контролюючого органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Так, апелянт зазначає про те, що матеріали справи не містять належних доказів безпосередньо вручення їй зазначеної податкової вимоги.

Разом з цим, згідно з п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Тобто, з урахуванням вимог п. 42.2 ст. 42 ПК України податкова вимога форми "Ф" від 13.02.2018 №5787-17 вважається врученою, оскільки була направлена позивачем за адресою платника податків, а відтак доводи апелянта щодо не вручення їй зазначеної вимоги ґрунтуються на невірному застосування норм матеріального права.

Так, в силу вимог пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 даного Кодексу контролюючі органи мають право: застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно з п. 87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Колегія суддів враховує, що зазначена заборгованість підтверджується: копією корінця податкової вимоги форми "Ф" від 13.02.2018 №5787-17, довідкою про заборгованість станом на 04.05.2018, розрахунком суми позовних вимог, копією корінця податкового повідомлення-рішення 26.09.2017 №10923558, які знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, апелянтом не надано будь-яких доказів того, що податкова вимога та податкове повідомлення-рішення нею оскаржувалися.

Решта ж доводів апеляційної скарги за своєю суттю вказують на незгоду відповідача з правомірністю винесення податкового повідомлення-рішення № 10923558 від 26.09.2017, в той час як предметом розгляду даної справи є лише питання правомірності стягнення податкового боргу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення узгодженої суми податкового боргу, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 січня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.