Справа № 817/840/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2568/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року в справі №817/840/18 (суддя Щербаков В.В., м. Рівне) за позовом Державної служби геології та надр України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія» про припинення права користування надрами,-

встановив:

21 березня 2018 року Державна служба геології та надр України (Держгеонадра) звернулася до суду з позовом про припинення права користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами №5195 від 11.10.2010, виданого товариству з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія» (надалі - ТзОВ «УТК»).

Рішенням від 23 серпня 2018 року Рівненський окружний адміністративний суд у задоволенні адміністративного позову відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Державна служба геології та надр України оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції не врахував норм законодавства, зокрема, положень ст. 26 Кодексу України про надра та пункту 23 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою КМ України №615 від 30.05.2011, якими передбачено, що право користування надрами припиняється, зокрема, в разі порушення надрокористувачем умов користування надрами та інших вимог, передбачених спеціальним дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр.

Відповідно до Угоди про умови користування надрами, відповідач зобов'язаний у встановленому порядку подавати до ДНВП «Геоінформ України» щорічні звіти відповідно до форм державної статистичної звітності. Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія» не подавало таку звітність за встановленою формою протягом 2012 - 2016 років.

Зазначені порушення послужили підставою для зупинення Держгеонадрами України спеціального дозволу на користування надрами та надання надрокористувачу строку для усунення вказаних порушень, який неодноразово продовжувався.

Невжиття заходів на усунення порушень, які послужили підставою для зупинення дії дозволу, на думку апелянта, є підставою для звернення позивача до суду з вимогою про припинення права відповідача користування надрами та анулювання спеціального дозволу.

При цьому, позивач вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на необхідність проведення Держгеонадрами перевірки та складення акта як передумови звернення до суду, оскільки ані Кодексом України про надра, ані Порядком №615 не передбачено зупинення чи анулювання дії спеціального дозволу лише за результатами проведення перевірки.

З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія» не скористалося.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

У 2010 році товариству з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія» надано спеціальний дозвіл на користування надрами №5195 від 11.10.2010 з метою видобування базальтів верхнього покладу, придатних для виробництва щебеню, строком на 20 років, та, як додаток до спеціального дозволу, укладено угоду про умови користування надрами від 11.10.2010 №5195.

12.03.2012 до Держгеонадр надійшов лист Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» №02/302-0953, згідно з яким інформація, зокрема, від надрокористувача ТзОВ «УТК» щодо погашення запасів за 2011 рік не надходила (форми 5-гр, 6-гр, 7-гр).

16.03.2012 наказом №94 Держгеонадра зупинила дію спеціального дозволу №5195 від 11.10.2010 та надала ТзОВ «УТК» 21 календарний день для усунення порушень.

Вказаний наказ було доведено до відома відповідача супровідним листом від 05.04.2012 №2964/01/14-12, який відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення отримано ним 18.04.2012.

Разом з тим, наказом №119 від 17.04.2014 Держгеонадра встановила ТзОВ «УТК» додаткових 15 календарних днів для повідомлення про усунення порушень. Вказаний наказ доведено до відома відповідача супровідним листом від 19.06.2014 за №6011/01/14-14.

В подальшому, Держгеонадра неодноразово встановлювала додаткові строки для усунення відповідачем порушень, зокрема, відповідно до наказів №183 від 12.06.2014, №221 від 10.07.2014, №111 від 07.03.2017, зміст яких доводився до відома ТзОВ «УТК», що підтверджується належними доказами, які містяться у матеріалах справи.

Оскільки жодних дій на усунення виявлених позивачем порушень, а саме - подання необхідної державної статистичної звітності надрокористувач не надавав, 24.11.2017 Державна служба геології та надр України направила ТзОВ «УТК» лист (вих.№29159/03/14-17), у якому просила надати у 15-денний строк згоду або незгоду на припинення права користування надрами, який відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення отримано останнім 12.12.2017.

У встановлений строк відповіді від відповідача не надійшло.

Вважаючи, що надрокористувач ТзОВ «УТК» порушив угоду про умови користування надрами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, керувався тим, що Держгеонадрами не було дотримано процедуру щодо звернення до адміністративного суду, оскільки єдиним і належним доказом порушення у сфері використання надр повинен бути акт перевірки, припис або розпорядження, складені на підставі такого акта перевірки, які у даній справі відсутні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України № 391/2011від 06 квітня 2011 року, Державна служба геології та надр України (Держгеонадра України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

За змістом пункту 13 вказаного Положення Держгеонадра України відповідно до покладених на неї завдань зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами, поновлює їх дію.

Відповідно до частин другої статті 16 Кодексу України про надра спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 11, 12 Порядку надання у 2010 році спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2010 року № 596, Мінприроди з метою раціонального та ефективного використання надр під час надання дозволу встановлює особливі умови користування надрами щодо: вимог, правил і стандартів користування конкретними ділянками надр; якості продукції або робіт; технології видобування та переробки корисних копалин; порядку видобування корисних копалин, зокрема з метою запобігання негативним екологічним наслідкам і забезпечення безпеки забудованих територій; видів, обсягів і строків виконання робіт на ділянці надр; припинення діяльності, пов'язаної з використанням ділянки надр. Невід'ємною частиною дозволу є угода про умови користування надрами, складовою частиною якої є Програма робіт, що укладається між Мінприроди і надрокористувачем.

Частиною другою статті 24 Кодексу України про надра передбачено, що користувачі надр зобов'язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 4-1) надавати та оприлюднювати інформацію про загальнодержавні та місцеві податки і збори, інші платежі, а також про виробничу (господарську) діяльність, необхідну для забезпечення прозорості у видобувних галузях, відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.

За змістом частини першої - третьої статті 26 Кодексу України про надра право користування надрами припиняється у разі: 1) якщо відпала потреба у користуванні надрами; 2) закінчення встановленого строку користування надрами; 3) припинення діяльності користувачів надр, яким їх було надано у користування; 4) користування надрами з застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров'я населення; 5) використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, порушення інших вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування ділянкою надр; 6) якщо користувач без поважних причин протягом двох років, а для нафтогазоперспективних площ та родовищ нафти та газу - 180 календарних днів не приступив до користування надрами; 7) вилучення у встановленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр.

Право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів, - у судовому порядку. При цьому питання про припинення права користування земельною ділянкою вирішується у встановленому земельним законодавством порядку.

Законодавством України можуть бути передбачені й інші випадки припинення права користування надрами.

Згідно з підпунктом 1 пункту 22 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615 дія дозволу може бути зупинена органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері здійснення державного гірничого нагляду, епідеміологічного нагляду (спостереження), державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, органів місцевого самоврядування, органів ДФС у разі порушення надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр.

У пункті 23 вказаного Порядку визначено, що право користування надрами припиняється з підстав та у порядку, передбаченому Кодексом України про надра та Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» .

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що однією з підстав зупинення дії дозволу на спеціальне використання надр є порушення надрокористувачем умов та порядку користування надрами, невиконання обов'язків, визначених статтею 24 Кодексу України про надра. При цьому право тимчасово зупиняти дію спеціального дозволу надано органу, який видав спеціальний дозвіл.

Матеріалами справи підтверджується, що Державна служба геології та надр України у зв'язку з невиконанням особливих умов спеціальних дозволів на користування надрами, а саме - щорічного звітування перед ДНВП «Геоінформ України» щодо руху запасів за формою № 5-гр за 2011 рік, наказом № 94 від 16.03.2012 зупинила дію спеціального дозволу на користування надрами, виданого відповідачу, і надала 21 календарний день для усунення порушень. У подальшому цей термін продовжувався декілька разів.

Суд апеляційної інстанції також встановив, що ТзОВ «УТК» не подавало звітність за формою 5-гр і за період 2012-2016 роки. Зазначене підтверджується інформацією Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» (ДНВП «Геоінформ України»), наданою відповідно до листа від 19.01.2018, вих. № 03/303-0159.

Верховним Судом України у постановах від 25 червня 2011 року у справі № 21-36а11, від 19 вересня 2011 року у справі № 21-164а11 та від 10 грудня 2013 року у справі № 21-450а13 та постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 802/4846/13-а та від 26 червня 2018 року у справі № 802/923/14-а було зроблено правовий висновок про те, що право користування надрами припиняється органом, який надав надра у користування, самостійно або у судовому порядку. У разі відсутності спору відповідач має право у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3, 7 частини першої статті 26 Кодексу, самостійно припиняти право користування надрами, а у випадках, передбачених пунктами 4, 5, 6 цієї статті, у разі незгоди користувачів це право припиняється у судовому порядку.

Зазначена норма спрямована на захист інтересів надрокористувачів шляхом надання їм права вимагати (шляхом надання/висловлення письмової незгоди) від уповноваженого органу судової, а не адміністративної процедури припинення права користування надрами. При цьому, законом презюмується, що саме судовий порядок є додатковою гарантією ефективного захисту прав надрокористувача, що і було забезпечено позивачем у цій справі шляхом звернення до суду.

Отже, орган, який надав надра у користування, повноважний припинити право користування надрами у випадку, передбаченому пунктом 5 частини першої статті 26 Кодексу України про надра, лише за наявності згоди на це користувача надрами.

Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ «УТК» не направлено жодної інформації стосовно припинення права користування надрами.

Зазначене, на переконання колегії суддів, не може однозначно розцінюватися, як відсутність заперечень, а тому позивач обґрунтовано обрав судовий порядок припинення користування надрами.

Вказана правова позиція з приводу застосування положень частини першої статті 26 Кодексу України про надра була висловлена Верховним Судом у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 812/1074/17 та у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 812/1735/17.

У свою чергу, відповідно до пункту 23 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України № 615 від 30 травня 2011 року, право користування надрами припиняється з підстав та у порядку, передбаченому Кодексом України про надра та Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Згідно з положеннями частини сьомої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації; 2) здійснення суб'єктом господарювання певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності, на які отримано документ дозвільного характеру, з порушенням вимог законодавства, щодо яких дозвільний орган видавав припис про їх усунення із наданням достатнього часу для їх усунення.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що анулювання раніше зупиненого спеціального дозволу можливе, зокрема, у разі, якщо надрокористувачем не усунуто порушення, які стали підставою для зупинення дії дозволу.

Як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія» не вжито заходів для усунення порушень, які стали підставою для зупинення дії спеціального дозволу, зокрема, не подано статистичну звітність за встановленою формою за 2012-2016 роки.

Що стосується висновків суду першої інстанції про те, що передумовою вчинення позивачем будь-яких дій відносно вирішення питання щодо припинення дії спеціального дозволу, мала б бути проведена Держгеонадрами України перевірка діяльності відповідача, слід зазначити, що надана Державним науково-виробничим підприємством «Державний інформаційний геологічний фонд України» інформація відносно статистичної звітності ґрунтується на перевірці відповідача як надрокористувача щодо дотримання вимог, обов'язок виконання яких безпосередньо визначено у особливих умовах спеціального дозволу на користування надрами №5195 від 11.10.2010, а тому проведення перевірки не вимагається.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 812/1074/17 та від 06.11.2018 у справі №805/4098/17-а.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно доч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України задовольнити.

Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року в справі №817/840/18 та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Припинити Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська теплоізоляційна компанія» (місцезнаходження: вул. Степанська 115, м. Костопіль, Рівненська область, 35000; ) право користування надрами шляхом анулювання спеціального дозволу на користування надрами №5195 від 11.10.2010.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Постанова у повному обсязі складена 21.01.2019.