Справа № 803/1231/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2577/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року (суддя - Лозовський О.А., час ухвалення - 14:55, місце ухвалення - м.Луцьк, дата складання повного тексту - 17.09.2018 року),

в адміністративній справі №803/1231/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» до Головного управління ДФС у Волинській області,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У червні 2018 року позивач ПАТ «Електротермометрія» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДФС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: - № від 01.03.2018 року про сплату штрафу у розмірі 10% за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 12928,43 грн.; - № від 01.03.2018 року про сплату штрафу у розмірі 20% за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 19331,69 грн..

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив, просив у задоволені позову відмовити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № від 01 березня 2018 року про сплату штрафу у розмірі 10% за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 12928 грн. 43 коп.. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № від 01 березня 2018 року про сплату штрафу у розмірі 20% за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 19331 грн. 69 коп..

З цим рішенням суду першої інстанції від 11.09.2018 року не погодився відповідач ГУ ДФС у Волинській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржені податкові повідомлення рішення від 01.03.2018 року правомірно винесені податковим органом на підставі висновків Акту перевірки від 09.02.2018 року з питань своєчасності сплати податку на додану вартість за грошовим зобов'язанням, самостійно визначеними податковими деклараціями з ПДВ за вересень, жовтень 2017 року. Згідно висновку контролюючого органу, підприємством допущено порушення термінів сплати самостійно задекларованих грошових зобов'язань з ПДВ, відповідальність за що передбачена п.126.1 ст.126 ПК України. Звертає увагу апелянт на те, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про вчинення дій щодо сплати задекларованих зобов'язань. Крім цього, зміст п.126.1 ст.126 ПК України свідчить про те, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення. Таким чином, обставини, які зумовлюють застосування штрафу, передбаченого п.126.1 ст.126 ПК України, виникають в силу самого факту погашення грошового зобов'язання з простроченням строків, передбачених ПК України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 11.09.2018 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду від 11.09.2018 року залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з урахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що працівниками ГУ ДФС у Волинській області проведено перевірку дотримання термінів сплати ПДВ узгодженої суми грошового зобов'язання платника податку ПАТ «Електротермометрія», за результатами якої складено Акт перевірки від 09.02.2018 року №2345/03-20-12-07-225644 та Уточнення до акту перевірки (а.с. 5-6, 11).

Перевіркою встановлено порушення п.57.1 ст.57 ПК України, а саме, платником ПАТ «Електротермометрія» протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання із сплати ПДВ.

Вказані порушення, на думку контролюючого органу, полягають у тому, що було виявлено, що за поданою позивачем податковою декларацією з ПДВ від 19.10.2017 року за вересень 2017 року (граничний строк сплати самостійно узгодженого грошового зобов'язання - 30.10.2017 року) Товариство сплачувало задекларований ПДВ: 14.11.2017 року - 49500 грн. (15 днів прострочення); 27.11.2017 року - 39500 грн. (28 днів прострочення); 29.11.2017 року - 13800 грн. (30 днів прострочення); 13.12.2017 року - 6356,50 грн. і 17212,20 грн. (по 44 дні прострочення). За поданою податковою декларацією з ПДВ від 17.11.2017 року за жовтень 2017 року (граничний строк сплати самостійно узгодженого грошового зобов'язання - 30.11.2017 року) Товариство сплачувало задекларований ПДВ: 13.12.2017 року - 25931,30 грн. (13 днів прострочення); 22.12.2017 року - 553 грн. (22 дні прострочення); 15.01.2018 року - 49500 грн. (46 днів прострочення); 30.01.2018 року - 22697 грн. (61 день прострочення); 05.01.2018 р. - 892,75 грн. (36 днів прострочення).

На підставі вказаних висновків Акту перевірки від 09.02.2018 року та Уточнення до акту перевірки відповідачем винесено відносно позивача податкові повідомлення-рішення від 01 березня 2018 року: - № про сплату штрафу у розмірі 10% з ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 12928,43 грн., за затримку строку сплати грошового зобов'язання на загальну суму 129284,30 грн., на 30, 28, 22, 15, 13 календарних днів; - № про сплату штрафу у розмірі 20% з ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 19331,69 грн., за затримку строку сплати грошового зобов'язання на загальну суму 96658,45 грн., на 61, 46, 44, 44, 36 календарних днів (а.с. 7, 9).

За результатами адміністративного оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень від 01.03.2018 року, рішенням ДФС України №17545/6/99-99-11-03-01-25 від 22.05.2018 року скаргу ПАТ «Електротермометрія» залишено без задоволення, а оскаржені податкові повідомлення-рішення - без змін (а.с. 37-38).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач ПАТ «Електротермометрія» не зміг виконати обов'язку щодо своєчасної сплати узгоджених грошових зобов'язань у зв'язку із протиправним арештом коштів на банківських рахунках Товариства, що свідчить про відсутність в діях Товариства вини, а отже притягнення Товариства до відповідальності за порушення податкового законодавства є необґрунтованим і передчасним. Крім цього, податковим повідомленням-рішенням № від 01.03.2018 року до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 20% від сплаченої із затримкою на 36 календарних днів суми грошового зобов'язання 892,75 грн., однак Акт перевірки від 09.02.2018 року не містить зафіксованого факту затримки суми грошового зобов'язання 892,75 грн. на 36 календарних днів.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з наведеними висновками суду першої інстанції, з урахуванням наступного.

Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (пп.14.1.178 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до п.31.1 ст.31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою (п.54.1 ст.54 ПК України).

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.57.1 ст.57 ПК України).

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом (п.87.9 ст.87 ПК України).

Звітним (податковим) періодом є один календарний місяць (п.202.1 ст.202 ПК України).

Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (п.203.1, п.203.2 ст.203 ПК України).

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; - при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, обставини, які зумовлюють застосування штрафу, передбаченого п.126.1 ст.126 ПК України, виникають у силу самого факту погашення узгодженого грошового зобов'язання з простроченням строків, передбачених цим Кодексом, а розмір штрафу фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу.

З матеріалів справи, зокрема, із Акту перевірки від 09.02.2018 р. та Уточнення до Акту перевірки видно, що за поданою позивачем податковою декларацією з ПДВ від 19.10.2017 року за вересень 2017 року позивач ПАТ «Електротермометрія» сплачувало задекларований ПДВ: 14.11.2017 року - 49500 грн. (15 днів прострочення); 27.11.2017 року - 39500 грн. (28 днів прострочення); 29.11.2017 року - 13800 грн. (30 днів прострочення); 13.12.2017 року - 6356,50 грн. і 17212,20 грн. (по 44 дні прострочення). За поданою податковою декларацією з ПДВ від 17.11.2017 року за жовтень 2017 року Товариство сплачувало задекларований ПДВ: 13.12.2017 року - 25931,30 грн. (13 днів прострочення); 22.12.2017 року - 553 грн. (22 дні прострочення); 15.01.2018 року - 49500 грн. (46 днів прострочення); 30.01.2018 року - 22697 грн. (61 день прострочення); 05.01.2018 р. - 892,75 грн. (36 днів прострочення).

Вищенаведені обставини обгрунтовано враховані відповідачем при розрахунках штрафних санкцій (а.с. 8, 10).

Тому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо неправильного розрахунку штрафної санкції у розмірі 20% (178,55 грн.) від суми 892,75 грн. сплаченої із затримкою на 36 календарних днів, згідно податкового повідомлення-рішення № від 01.03.2018 року.

Відносно доводів позивача і висновків суду першої інстанції про те, що прострочення сплати грошового зобов'язання відбулось не з вини позивача і тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій згідно ст.126 ПК України, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що арешт коштів на банківських рахунках ПАТ «Електротермометрія», який було накладено постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинській області від 11.10.2017 року, було знято постановою цього ж приватного виконавця від 19.10.2017 року (а.с. 12, 15).

Постанову старшого державного виконавця Першого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області від 24.10.2017 року про арешт коштів на банківських рахунках ПАТ «Електротермометрія» було визнано недійсною ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.11.2017 року в справі №903/241/16 (а.с. 17, 32).

Постанову старшого державного виконавця Першого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області від 07.11.2017 року про арешт коштів на банківських рахунках ПАТ «Електротермометрія» було визнано протиправною і скасовано в частині арешту коштів боржника в сумі 333371,88 грн. постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 року в справі №803/1537/17 (а.с. 20, 27).

Постановами старшого державного виконавця Першого відділу ДВС міста Луцьк ГТУЮ у Волинській області від 29.01.2018 року та від 31.01.2018 року було припинено чинність арешту майна боржника, знято арешт з банківських рахунків та з усього рухомого майна боржника ПАТ «Електротермометрія» (а.с. 23, 25, 64).

Таким чином, арешт коштів на банківських рахунках ПАТ «Електротермометрія» тривав незначний період часу.

Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що ПАТ «Електротермометрія» протягом листопада, грудня 2017 року, січня 2018 року здійснювалась сплата грошових зобов'язань з ПДВ, що свідчить про можливість таких оплат та існування арешту не на усі кошти цього Товариства.

Відповідно до ст.87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач ПАТ «Електротермометрія» з об'єктивних причин не зміг виконати обов'язку щодо своєчасної сплати узгоджених грошових зобов'язань (у зв'язку із арештом коштів на банківських рахунках) і тому неправомірним є притягнення Товариства до відповідальності.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність оскаржених позивачем податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Волинській області № та № від 01.03.2018 року.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції від 11.09.2018 р. і прийняття нової постанови суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області - задоволити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року в адміністративній справі №803/1231/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - скасувати і прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль

Повний текст постанови складено 21.01.2019 року