Справа № 826/1339/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1339/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграріко" до Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22 липня 2016 року № та від 16 листопада 2016 року №, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграріко» звернулося до суду із адміністративним позовом до Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22 липня 2016 року № та від 16 листопада 2016 року № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Калинівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі по тексту - Калинівська об'єднана ДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області) проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Аграріко» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.

За результатами вказаної перевірки, податковим органом складено акт перевірки № 145/26-15-14-01-01/37118607 від 07.06.2016 року.

У вказаному акті перевірки контролюючим органом встановлено порушення пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, а саме: неподання річної декларації по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік, внаслідок чого занижено податкове зобов'язання на загальну суму 36 727,62 грн., за нерухоме майно - виробничі будівлі та спорудив цілому загального площею 15052,3 кв. м. за адресою: Вінницька обл., Калинівський р-н, м. Калинівка, вул. Коцюбинського, буд. 33.

На підставі вищезазначеного акта перевірки, контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 22 липня 2016 року, за порушення пп. 266.1.1 п. 266.1, п. 266.9 ст. 266 Податкового кодексу України, ТОВ «Аграріко» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 45 909,53 грн., в тому числі за податковим зобов'язанням - 36 727,62 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 9 181,91 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 16 листопада 2016 року, за порушення пп. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, до ТОВ «Аграріко» застосовано штрафні санкції за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 170,00 грн.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у 2015 році ТОВ «Аграріко» не мало обов'язку подавати податкову декларацію та сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Аграріко» є власником об'єкта нерухомого майна - інші виробничі будівлі та споруди, загальною площею 15 052,3 кв. м., що знаходяться за адресою: Вінницька обл., Калинівський р-н, м. Калинівка, вул. Коцюбинського, буд. 33.

Підпунктами «є» та «ж» пп. 266.2.2 1 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств; будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі по тексту - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні; об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення, інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) належать наступні класи: Будівлі промислові (код 1251) та Резервуари, силоси та склади (код 1252).

До класу «Будівлі промислові» (код 1251) належать криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо за їх функціональним призначенням.

До класу «Резервуари, силоси та склади» (код 1252) належать резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сипких мас, холодильники та спеціальні склади, а також складські майданчики.

До групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) належить клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) та підкласи «Будівлі для зберігання зерна» (код 1271.3) і «Будівлі силосні та сінажні» (код 1271.4).

Отже, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням; будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень, повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Головне призначення обчислюється відсотковим співвідношенням площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання.

При цьому, нормами Податкового кодексу України, з метою застосування положень пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, обмежень щодо використання або невикористання таких об'єктів нерухомості за цільовим призначенням не передбачено.

Крім того, звільненню від оподаткування підлягають саме об'єкти нерухомості (будівлі), а не підприємства (з урахуванням видів діяльності) від обов'язку сплати податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як зазначено контролюючим органом в акті перевірки, ТОВ «Аграріко» у перевірений період здійснювало діяльність із оптової торгівлі зерном та наданням послуг по зберіганню зерна.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до складу виробничих будівель та споруд, загальною площею 15052,3 кв. м., що знаходяться за адресою: Вінницька обл., Калинівський р-н, м. Калинівка, вул. Коцюбинського, буд. 33, зокрема входять: прохідна, зерносклади, свинарник, сушка.

Як зазначено позивачем, вказані виробничі будівлі та споруди розташовані на одній земельній ділянці, яка відноситься до земель промисловості, мають огороджену територію, забезпечують єдиний технологічний ланцюг в діяльності підприємства, не є окремими об'єктами права власності та входять до складу цілісного майнового комплексу.

Будь-яких належних доказів використання позивачем виробничих будівель та споруд для цілей, не пов'язаних із господарською діяльністю підприємства, відповідачем не надано, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції.

Отже, будівлі, що входять до складу майнового комплексу та використовуються для цілей забезпечення його діяльності, підлягають віднесенню до будівель промисловості в розумінні підпункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, що дає підстави для висновку, що наявні у позивача нежилі приміщення підпадають під визначення «будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України) та Законом України «Про зерно та ринок зерна в Україні».

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За правилами пп. 266.7.5 п. 266.2 ст. 266 ПК України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Відповідно до пп. «б» пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Таким чином, юридична особа - власник об'єктів нежитлової нерухомості, які є об'єктом оподаткування, зобов'язана подавати податкову декларацію та сплачувати його до бюджету.

В свою чергу, ТОВ «Аграріко», за характером своєї діяльності, є суб'єктом ринку зерна та здійснює свою діяльність відповідно до положень Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні».

Відповідно до статті 7 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», суб'єктами зберігання зерна є: зернові склади (елеватори, хлібні бази, хлібоприймальні, борошномельні і комбікормові підприємства), суб'єкти виробництва зерна, які зберігають його у власних або орендованих зерносховищах, та інші суб'єкти господарювання, які беруть участь у процесі зберігання зерна.

Правовими положеннями п. 15 ст.1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» встановлено, що зерновий склад - це суб'єкт підприємництва, що є власником зерносховища і надає фізичним та юридичним особам послуги із зберігання зерна з видачею складських документів на зерно та в передбаченому законом порядку отримав право на здійснення такої діяльності шляхом участі в Гарантійному фонді виконання зобов'язань за складськими документами на зерно.

Згідно з п. 10 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», процес зберігання зерна - це комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими твердженням позивача про те, що спірні будівлі відносяться до категорії об'єктів нежитлової нерухомості, визначеної абзацами «є», «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України та не є об'єктом оподаткування.

Крім того, визначення позивачу податкового зобов'язання за 2015 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суперечить принципу стабільності.

Так, відповідно до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України одним із принципів оподаткування є стабільність, який полягає у тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно з п. 8.3 ст. 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

У відповідності до пп. 10.1.1 п. 10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно.

Підпунктом 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст. 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Виходячи з наведених норм ПК України слідує, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Між тим, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, а податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, установлено в на території населених пунктів Калинівської міської ради та затверджений відповідний Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки рішенням Калинівської міської ради від 22 січня 2015 року №4.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що застосування контролюючим органом положень вказаного Закону та рішення з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №803/1431/17 (адміністративне провадження №К/9901/36500/18).

Таким чином, ТОВ «Аграріко» у 2015 році не мало обов'язку подавати податкову декларацію та сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що податкові повідомлення-рішення Калинівської об'єднаної ДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 22 липня 2016 року № та від 16 листопада 2016 року № є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Калинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 21.01.2019.