Справа № 343/2138/18
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2019 р. справа № 343/2138/18

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області

про визнання неправомірними дії щодо не зарахування до загального трудового стажу окремих періодів роботи та зобов'язати зарахувати спірні періоди до трудового стажу і призначити пенсію за віком, починаючи з 23 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1.) 15.11.2018 звернувся в Долинський районний суд Івано-Франківської області з позовною заявою до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської областіі (надалі, також - відповідач) про визнання неправомірними дії щодо не зарахування до загального трудового стажу окремих періодів роботи та зобов'язати зарахувати спірні періоди до трудового стажу і призначити пенсію за віком, починаючи з 23 квітня 2018 року.

Підставою звернення до суду слугувала протиправна, на переконання позивача, відмова посадових осіб Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області врахувати до загального трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 у Виробничо-комерційній фірмі "ЛІРА" (надалі, також ВКФ"ЛІРА") з 15.01.2001 по 12.12.2012, з огляду на відсутність необхідної звітності підприємства та у філії "КЮЮС" Малого виробничо-комерційного підприємства "Товари народного споживання" (надалі, також - філія "КЮЮС") з 22.11.1991 по 30.06.1993, з 01.01.1997 по 12.01.2001, без належного обґрунтування такої відмови.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив про те, що його робота у спірні періоди на підприємствах підтверджується записами у трудовій книжці. Окрім цього, ВКФ "ЛІРА" та філія "КЮЮС" перебували на спрощеній системі оподаткування та сплачували єдиний податок, з якого проводились відрахування страхових внесків до Пенсійного фонду. Окрім цього, на переконання позивача, трудовий стаж, отриманий ним до січня 2004 року автоматично прирівнюється до страхового стажу, оскільки поняття страхового стажу вперше визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який набув чинності 01.01.2004. Що ж стосується періоду до 01.01.2004, пенсійним законодавством визначався виключно трудовий стаж.

Враховуючи наведене, позивач переконаний у тому, що відмова Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у призначенні пенсії та неврахування спірних періодів до страхового стажу є неправомірними.

Долинським районним судом Івано-Франківської області під час вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлено, що при зверненні до суду позивачем допущено порушення правил підсудності, а тому, на підставі пункту 2 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) ухвалою суду від 16.11.2018 матеріали позову передано на розгляд Івано-Франківському окружному адміністративному суду.

Позовна заява з доданими до неї матеріалами надійшла на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду 17.12.2018 (а.с.27).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог статті 263 КАС України (а.с.30-31).

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, що надійшов на адресу суду 03.01.2019 (а.с.42-43). У відзиві проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідач заперечив, вказав, що страховий стаж позивача, згідно із поданими ним документами, становить 19 років 7 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення йому пенсії за віком. Так, до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи з 22.11.1991 по 30.06.1993 та з 01.01.1997 по 12.01.2001 у філії "КЮЮС", з 15.01.2001 по 12.12.2012 у ВКФ "ЛІРА". Відповідач вказав, що неврахування зазначених періодів до страхового стажу зумовлено не нарахуванням та несплатою страхових внесків вищезазначеними підприємствами. На підтвердження вказаних обставин відповідачем долучено копії листа Сектору забезпечення наповнення бюджету фінансово-економічного відділу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області від 14.05.2018 №75, довідки Управління Пенсійного фонду в Долинському районі Івано-Франківської області від 08.11.2012 №75, а також, листа Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області від 27.12.2018 №16142/04-К.

З огляду на зазначене, відповідач позовні вимоги вважає необґрунтованими та просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов, письмові докази, наявні в матеріалах даної адміністративної справи, встановив такі обставини.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2, у період з 22.11.1991 по 12.01.2001 позивач працював директором філії "КЮЮС", та з 15.01.2001 по 12.12.2012 - директором ВКФ "ЛІРА" (зворотній бік а.с.14, а.с.15).

Після досягнення 60-річного віку, з метою реалізації права на призначення пенсії за віком, 19.07.2018 позивач направив до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відповідну заяву від 19.07.2018, до якої долучив копію трудової книжки серії НОМЕР_2, копію диплому серії ЖВ №972688, копії паспорта і довідки про присвоєння ідентифікаційного номера. Наведене підтверджується описом вкладення у цінний лист із відтиском печатки поштового відділення та квитанцією про направлення рекомендованого повідомлення (а.с.7-8).

У відповідь, Калуським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області направлено позивачу листа від 10.08.2018, у якому зазначено про те, що за наявності поданих документів, страховий стаж позивача є менший, ніж встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки у період з 15.01.2001 по 12.12.2012 ВКФ "ЛІРА" не подавало необхідної звітності. Окрім цього, відповідач вказав, що позивачем допущено порушення вимог пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, оскільки заяву про призначення пенсії направлено поштою, а не подано особисто або через уповноваженого представника безпосередньо до управління Пенсійного фонду (а.с.9-10).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду, з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із такого.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, суд керується положеннями Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також враховує приписи Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі, також - Закон №1058-IV), Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі, також - Закон №1788-XII), Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі, також - Порядок № 22-1), а також іншими законами та підзаконними нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII.

Згідно із пунктом "а" статті 3 вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 56 Закону № 1788-XII встановлено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. Абзацом 1 цієї статті передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що обов'язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи у підприємствах та організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Згідно із абзацом 32 частини 1 статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Зі змісту вищенаведених правових положень слідує, що умовою реалізації позивачем права на призначення пенсії за віком є наявність необхідного страхового стажу.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Так, у відповідності до вимог вищенаведеної норми, відповідачем до Сектору забезпечення наповнення бюджету фінансово-економічного відділу направлено запит №9 від 11.05.2018, з проханням надати інформацію про сплату внесків до Пенсійного фонду філією "КЮЮС" за період з листопада 1991 року по січень 2001 року, та ВКФ "ЛІРА" з січня 2004 року по грудень 2012 року (а.с.45).

У відповідь, Долинському відділу обслуговування громадян Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області направлено листа №75 від 14.05.2018, у якому зазначено, що за період з листопада 1991 року по червень 1993 року, а також з січня 1997 року по січень 2001 року філією "КЮЮС" страхові внески не нараховано та не сплачено (а.с.46).

Водночас, згідно із листом відповідача від 27.12.2018 №16142/04-К, відповідно до даних бази АРМ ОССВ, ВКФ "ЛІРА" за період з 15.01.2001 по 12.12.2012 страхові внески не нараховував та не сплачував (а.с.50).

Окрім цього, відповідачем надано копію довідки від 08.11.2012 №75 про результати позапланової перевірки ВКФ "ЛІРА" з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів та надання достовірних відомостей до органів Пенсійного фонду, за період з 24.06.1998 по 07.11.2012 (а.с.48-49).

Відповідно до змісту вказаної довідки, за результатами перевірки встановлено, що у періоді який підлягав перевірці, у ВКФ "ЛІА" не використовувалась праця найманих працівників, підприємство не здійснювало фінансово-господарської діяльності, а також, не здійснювались операції за додатковими ставками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на вищенаведені обставини, відповідачем здійснено розрахунок стажу позивача, до якого не включено періоди роботи останнього у філії "КЮЮС" з 22.11.1991 по 30.06.1993, з 01.01.1997 по 12.01.2001, та у ВКФ "ЛІРА" з 15.01.2001 по 12.12.2012 (а.с.47).

В результаті проведеного розрахунку, страховий стаж ОСОБА_1 складає 19 років 7 місяців 2 дні, що не відповідає вимогам частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, та свідчить про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком.

Враховуючи письмові докази надані відповідачем, якими підтверджується несплата страхових внесків до Пенсійного фонду, на переконання суду, підстав для врахування до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 директором філії "КЮЮС" та ВКФ "ЛІРА" - немає.

Окрім цього, суд не погоджується із доводами позивача стосовно підтвердження сплати ВКФ "ЛІРА" внесків до Пенсійного фонду, з огляду на те, що підприємство перебувало на спрощеній системі оподаткування, а тому сплачувало єдиний податок, 42% від суми якого, перераховувалось на рахунок територіального управління Пенсійного фонду.

Обгрунтовуючи свою позицію, позивач до матеріалів позовної заяви долучив довідку Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області від 16.10.2018 №113/10/09-19-50-08-15 (а.с.11 та зворотний бік), відповідно до змісту якої, у періоди з 25.12.2009 по 22.12.2010 та з 22.12.2010 по 01.01.2012, та з 31.05.2012 по 22.10.2012 ВКФ "ЛІРА" зареєстровано в якості платника єдиного податку.

Суд зазначає, що відомості, вказані у такій довідці підтверджують виключно перебування ВКФ "ЛІРА" на обліку в управлінні ДФС в якості платника єдиного податку, проте фактичну сплату підприємством такого податку позивачем жодними письмовими доказами не підтверджено.

Натомість, як уже зазначалось судом, відповідно до наявної у матеріалах справи копії довідки №75 від 08.11.2012, згідно із представленими до перевірки документами та поясненнями керівника - ОСОБА_1, починаючи з 24.06.1998 по 07.11.2012 фінансово-господарської діяльності підприємство не здійснювало, праця найманих працівників не використовувалась. Разом з цим, у довідці вказано, що за період, який перевірявся - з 24.06.1998 по 07.11.2012, відповідальною особою за фінансово-господарську діяльність підприємства, а також головою ліквідаційної комісії визначено ОСОБА_1, відповідно до наказу №1 від 24.06.1998 та рішення про припинення підприємства від 12.10.2012 (зворотний бік а.с.48). Однак, будь-яких письмових доказів на підтвердження сплати підприємством внесків до Пенсійного фонду як за період перебування на загальній системі оподаткування, так і на спрощеній, позивачем до суду не подано.

Помилковими є також твердження позивача щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи до 01.01.2004 для фізичних осіб-підприємців, протягом яких сплачувались страхові внески, у тому числі, у складі єдиного податку.

У позовній заяві позивач зауважив, що незалежно від того, коли призначатиметься пенсія, періоди роботи до 1 січня 2004 року, незалежно від суми сплачених внесків будуть зараховані до страхового стажу у повному обсязі.

Проте, відповідно до пункту "а" частини 1 статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, що діяла до 01.01.2004), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно-корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, в тому числі: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів,- за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, визначальною умовою виникнення права на призначення трудової пенсії як до 01.01.2004, так і після, є сплата підприємством, організацією, де працювала особа страхових внесків до Пенсійного фонду.

Натомість довідками, долученими відповідачем до матеріалів справи підтверджується відсутність нарахованих та сплачених до Пенсійного фонду страхових внесків у спірні періоди роботи позивача директором філії "КЮЮС" та ВКФ "ЛІРА".

Відтак, усі вищенаведені обставини, встановлені судом, дозволяють дійти висновку про правомірність дій та рішень Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у даних правовідносинах, та відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії.

Разом з цим, суд також погоджується із твердженнями відповідача стосовно недотримання позивачем порядку звернення із заявою для призначення пенсії.

Так, відповідно до матеріалів даної справи, заяву про призначення пенсії та додані до неї документи позивачем до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області направлено засобом поштового зв'язку (а.с.7-8). Наведене суперечить вимогам пункту 1.1 Порядку № 22-1, відповідно до змісту якого, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

Проаналізувавши в сукупності усі наведені норми права, аргументи, наведені сторонами в обґрунтування своїх позицій та письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України, судовий збір не підлягає стягненню із відповідача - суб'єкта владних повноважень.

Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов'язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Враховуючи наведене, на підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1.

Відповідач - Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, адреса: вул. Біласа і Данилишина, буд. 2, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77304, код ЄДРПОУ - 37824000.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.