Справа № 757/58622/17-а
Суддя: Литвинова І. В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Чепізі Є. І.,

за участі:

представника позивача у режимі відеоконференції з Крюківським районним суду м. Кременчука Полтавської області Тараторіна А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача, у якому просив суд визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу від 06 вересня 2017 року у розмірі 5 100 грн у виконавчому провадженні № 53311105 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Запорожець Т. Ю. /а. с. 1, 18-20/.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В. А. від 09 листопада 2017 року адміністративний позов повернуто позивачеві для подання до належного суду /а. с. 6/.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року ухвалу від 09 листопада 2017 року скасовано та передано до суду першої інстанції /а. с. 47-50/.

12 червня 2018 року справа надійшла до суду та передана судді Писанцю В. А, який ухвалою від 05 вересня 20118 року заявив самовідвід і справу передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями /а. с. 54/.

Відповідно до пункту 12 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, заяви і скарги, подані до набрання чинності у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою від 13 вересня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено судове засідання 29 жовтня 2018 року, 09:30 год., для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження /а. с. 57-58/.

12 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, не визнаючи позову, вважаючи його безпідставним /а. с. 65-69/.

Від позивача на електронну пошту суду надійшла заява про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області, оригінал якої засобами поштового зв'язку надійшов до суду 29 жовтня 2018 року /а. с. 76-78/.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2018 року клопотання представника позивача про проведення розгляду справи у дистанційному режимі за допомогою відеоконференції /а. с. 81-82/.

Представник позивача, беручи участь у судовому засіданні дистанційно через відео конференцію, позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві доводи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про судове засідання належним чином, заперечення сторони викладені у відзиві, який до суду направлено засобами поштового зв'язку. Заяви з приводу процесуальних питань від сторони відповідача не надходили до суду.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області Управління оскаржує постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про накладення штрафу та закриття виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа № 2-а-215/12 від 01 грудня 2016 року виданого Печерським районним судом м. Києва.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання.

Частина друга статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з частиною першою, другою ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Частинами другою, третьою ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону примусове виконання рішень здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема виконавчі листи, що видаються судами. Вимоги до виконавчого документу визначені в статті 4 вказаного Закону. Так, останній повинен мати крім визначено - резолютивну частину рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» виконання здійснюється на підставі виконавчих листів виданих судами.

Так, на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 53311105 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-215/12, виданого 01 грудня 2016 року Печерським районним судом м. Києва щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у м. Кременчуці Полтавської області поновити виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_3 з 16 січня 2012 року у відповідності до чинного законодавства України.

Постановою від 31 січня 2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого документу та зобов'язано боржника виконати рішення Печерського районного суду м. Києва протягом 10 робочих днів, після чого направити на адресу виконавчої служби завірені належним чином докази такого виконання.

Боржником листом за вихідним номером № 12935/13-18 від 22 травня 2017 року та листом за вихідним номером № 14075/13-18 від 07 червня 2017 року повідомлено відділ примусового виконання рішень про неможливість виконання рішення суду, оскільки стягувач ОСОБА_3 не перебуває на обліку в Кременчуцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Однак, рішенням Печерського районного суду м. Києва, на підставі якого видано виконавчий лист № 2-а-215/12 від 01 грудня 2016 року захищено право стягувана на поновлення виплати пенсії за вислугу років з 16 січня 2012 року у відповідності до вимог чинного законодавства України. Рішення суду набрало законної сили, а отже, підлягає виконанню боржником в повному обсязі.

Станом на 06 вересня 2017 року строки передбачені частиною шостою ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» та вказані у постанові від 31 січня 2017 року завершились, рішення суду в повному обсязі не виконано, доказів поважних причин невиконання рішення суду в повному обсязі до відділу примусового виконання рішень не надано.

Згідно статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Кечко проти України», «Шмалько проти України»), державні органи зобов'язані виконувати судові рішення, які набрали законної сили та не мають права не виконувати рішення з підстав відсутності бюджетного фінансування. Орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. Таким чином, відсутність відповідних бюджетних асигнувань у зобов'язаннях державних органах стосовно проведення виплати нарахованих сум стягувачам, не звільняє боржника від виконання рішення суду та не є обставиною, яка ускладнює його виконання.

Ураховуючи вищевикладене, постановою державного виконавця від 06 вересня 2017 року на боржника накладено штраф у розмірі 5 100 грн.

Відповідно до частини першої, другої ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі виконувати дії та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений саме Законом України «Про виконавче провадження».

Так, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Також, враховуючи практику Харківського апеляційного адміністративного суду у подібних справах, зазначаємо, що суд апеляційної інстанції не погодився з доводами органів Пенсійного фонду України, які аналогічні тим, що містяться в позовній заяві:

- якщо адміністративний орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс;

- обов'язок виконання постанови, що набрала законної сили виникає з моменту набрання такою постановою законної сили;

- штраф застосовується до боржника, у разі невиконання ним без поважних причин вимог державного виконавця про необхідність виконання судового рішення у встановлений ним строк;

- поважними причинами невиконання рішення суду відповідно до норм чинного законодавства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі за № 127/3770/17, невиконання боржником рішення суду без наявності для цього поважних причин, є підставою для накладення штрафу, у розумінні ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, накладення штрафу на боржника за невиконання судового рішення є обов'язком державного виконавця, що закріплений Законом України «Про виконавче провадження». Наявність норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», якими визначено порядок стягнення коштів з державних органів не звільняє державного виконавця від обов'язку дотримуватися вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вжито заходи примусового виконання рішення суду відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання судового рішення.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1, 11, 18, 26, 75 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 72-77, 241-246, 283, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРШІИВ:

Позов Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення штрафу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова