Справа № 1140/2109/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2109/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року (головуючий суддя Петренко О.С.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії посадових осіб ГУ ДФС у Кіровоградській області щодо нарахування ОСОБА_1 податкових зобовязань на загальну суму 100120,73 грн.;

- скасувати податкові повідомлення рішення від 16 лютого 2018 року №2631-2015-1114-1-52; №2631-2015-1114-2-52; №2631-2015-1114-3-52; №2631-2015-1114-4-52; №2631-2015-1114-5-52; №2631-2015-1114-6-52 №2631-2015-1114-7-52; №2631-2016-1114-1-52; №2631-2016-1114-2-52; №2631-2016-1114-3-52; №2631-2016-1114-4-52; №2631-2016-1114-5-52; №2631-2016-1114-6-52; №2631-2016-1114-7-52; №66118-52; №66119-52; №66120-52; №66121-52; №66122-52; №66123-52 та №66124-52.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив, що він є власником нерухомого майна, яке відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, є об'єктом оподаткування. Однак, відповідачем не було враховано, що об'єкти нерухомого майна, використовувалися виключно для потреб сільськогосподарської діяльності і відповідно до ст. 266.2.2 ПК України не є об'єктом оподаткування.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року справі №1140/2109/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - задоволено (а.с. 72-78).

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, оскільки рішення сесій ОСОБА_2 сільської ради щодо встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015, 2016 та 2017 року оприлюднювалось з порушенням вимог ст. 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в України засобами масової інформації», то податкові повідомлення-рішення прийняті всупереч вимогам Податкового кодексу України.

Відповідач - Головне управління ДФС у Кіровоградській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції оскаржило його в апеляційному порядку (а.с. 83-85).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, в якому в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 03.08.2009 р. Позивачем придбано комплекс сільськогосподарських споруд, які знаходяться за адресою вул. Сагайдачна,10а, с. Трудолюбівка, Новоукраїнського району, Кіровоградської області та за своїм призначенням побудовані для ведення сільськогосподарського товаровиробництва: птахарника, сараю, маточного СТФ, телятника, відкосича, кормокухні, сараю відгодівлі СТФ та водокачки (а.с.41-47).

Згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України (далі ПК України), ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

1)за 2015 рік:

-№2631-2015-1114-1-52 на суму 6935,29 грн.

-№2631-2015-1114-2-52 на суму 6250,65 грн.

-№2631-2015-1114-3-52 на суму 10301,84 грн.

-№2631-2015-1114-4-52 на суму 528,61 грн.

-№2631-2015-1114-5-52 на суму 2004,83 грн.

-№2631-2015-1114-6-52 на суму 2284,97 грн.

-№2631-2015-1114-7-52 на суму 756,38 грн.

2) за 2016 рік:

-№2631-2016-1114-1-52 на суму 7846,33 грн.

-№2631-2016-1114-2-52 на суму 7071,76 грн.

-№2631-2016-1114-3-52 на суму 11655,12 грн.

-№2631-2016-1114-4-52 на суму 598,05 грн.

-№2631-2016-1114-5-52 на суму 2268,19 грн.

-№2631-2016-1114-6-52 на суму 2585,13 грн.

-№2631-2016-1114-7-52 на суму 855,74 грн.

3) за 2017 рік:

-№66118-52 на суму 9110,40 грн.;

-№66119-52 на суму 8211,04 грн.;

-№66120-52 на суму 13532,80 грн.;

-№66121-52 на суму 694,80 грн.;

-№66122-52 на суму 2633,60 грн.;

-№66123-52 на суму 3001,60 грн.;

-№66124-52 на суму 993,60 грн. (а.с.20-40).

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями, оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 27.06.2018 року за №9355/В/99-99-11-02-01-14, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення рішення ГУ ДФС у Кіровоградській області від 16.02.2018 року №66118-52 про визначення суми податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в частині 7288,32 грн.; №66119-52 - в частині 6568,84 грн., №66120-52 в частині 10826,20 грн., №66121-52 в частині 556 грн.; №66122 52 в частині 2106,88 грн., №66123-22 в частині 2401,28 грн.; №66124 -52 - в частині 794,90 грн. (а.с.13-17).

Визнання протиправними дій Відповідача щодо нарахування податкових зобовязань та скасування податкових повідомлень-рішень є предметом судового спору.

Надаючи правову оцінку діям суб'єкта владних повноважень, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI; Закону України №280/97-ВР від 21.05.1997 року «Про місцеве самоврядування в Україні»; Закону України №539/97-ВР від 23.09.1997 року «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01.01.2015р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, яким було викладено у новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Відповідно до пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.266.5 ст.266 ПК України, ставка податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно пп.266.7.2 п. 266.7 ст.266 ПК України, податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Щодо новоствореного (нововведеного) об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт.

Безпосереднє встановлення місцевих податків, зокрема, і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Так, рішенням сесії ОСОБА_2 сільської ради від 29.01.2015 року №299 визначено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлових приміщень на 2015 рік у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2015 року.

Рішенням сесії ОСОБА_2 сільської ради від 14.07.2015 року №347 визначено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлових приміщень на 2016 рік у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2016року.

Рішенням сесії ОСОБА_2 сільської ради від 12.07.2016 року №110 визначено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлових приміщень на 2017 рік у розмірі 0,1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2017року.

При цьому, статтею 57 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Відповідно до частини 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Виходячи із викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що обовязковою умовою чинності нормативно-правового акту органу місцевого самоврядування є його оприлюднення в офіційних виданнях та друкованих засобах масової інформації.

З матеріалів справи встановлено, що 03 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голови ОСОБА_2 сільської ради щодо надання інформації про спосіб проведення офіційного оприлюднення рішень сесій ОСОБА_2 сільської ради, щодо встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлових приміщень на 2015, 2016, 2017 роки (а.с. 18).

23.07.2018 року на звернення Позивача ОСОБА_2 сільською радою було надано відповідь, де зазначено, що рішення ОСОБА_2 сільської ради щодо встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для нежитлових приміщень на 2015, 2016, 2017 роки оприлюднювались на інформаційних дошках та бібліотеках №1, №2 (а.с. 19).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів такого оприлюднення рішень ОСОБА_2 сільської ради від 29.01.2015 року, від 14.07.2015 року та від 12.07.2016 року.

Враховуючи те, що рішення ОСОБА_2 сільської ради, прийняті 29.01.2015 року, 14.07.2015 року, 12.07.2016 року, є нормативно-правовими актами, але всупереч вимогам статті 57 Конституції України, частини 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» їх не було оприлюднено у офіційних друкованих засобах масової інформації, то останні не можна вважати такими, що підлягають застосуванню контролюючим органом з метою оподаткування у 2015, 2016, 2017 роках.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що рішення сесії ОСОБА_2 сільської ради від 29.01.2015 року №299, у разі його оприлюднення у офіційних друкованих засобах масової інформації може підлягати застосуванню не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, з урахуванням вимог ст. 12 ПК України.

Окрім того, варто звернути увагу на правову позицію, викладену у рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яким було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції через те, що державні органи обрали тлумачення національного законодавства, менш сприятливе для платників податку, що призвело до накладення на заявника зобовязання зі сплати податку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідачем не доведено правомірність нарахування Позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що свідчить про протиправність прийнятих Відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE,

№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги ОСОБА_3 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 11 вересня 2018 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у справі №1140/2109/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 17 січня 2019 р.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов