Справа № 1140/2636/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2636/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року (суддя суду 1 інстанції ОСОБА_2П.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила:

- визнати неправомірними дії ОСОБА_1 Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, щодо відмови у поновленні виплат раніше призначеної пенсії ОСОБА_3;

- зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_3 пенсії з 1 травня 2018 року у розмірі передбаченому чинним законодавством зі змінами та доповненнями, чинними на момент нарахування та виплати пенсії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задовольнні позову.

В обґрунтування посилається на те, що до управління надійшла заява представника позивача про поновлення виплати пенсії від 17.07.2018, тобто позивач особисто не звертався до управління, чим порушив порядок звернення.

Позивачу згідно заяви, перед виїздом за кордон було проведено виплату пенсії наперед за шість місяців, оскільки на даний час підстави для поновлення пенсії позивачу відстуні, вказане було розяснено листом від 16.08.2018 №402/3-10.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке є таким, що не підлягає скасуванню та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

У відповідності до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 до виїзду на постійне місце проживання за кордон проживала в м. Кропивницькому за адресою: пров. Коцюбинського, 46а.

26.05.2010 року, по досягненню пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй до виїзду за кордон.

24 жовтня 2017 року позивач виїхала на постійне місце проживання до країни Ізраїль, що підтверджується посвідченням репатріанта № 43348161 від 24 жовтня 2017 року та посвідченням особи від 05 листопада 2017 року. (а.с.34-35, 32-33)

23 квітня 2018 року представник позивача ОСОБА_4 звернулась до Кропивницького обєднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії. (а.с.20)

Листом від 24 травня 2018 року № 233/3-10, позивачу було відмовлено в поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком. Відмова обґрунтована тим, що Кропивницьке об'єднане управління Пенсійного Фонду України 26 березня 2018 року припинило діяльність, про що здійснено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому представнику було рекомендовано звернутися із заявою про поновлення виплати пенсії до Кропивницького відділу обслуговування громадян ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області. (а.с.21)

17 липня 2018 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_1 управління Пенсійного Фонду України у Кіровоградській області із заявою про поновлення виплати пенсії.

16 серпня 2018 року ГУ ПФУ у Кіровоградській області листом №402/3-10 надало представнику позивача ОСОБА_4 відмову у поновленні виплати пенсії позивачу у зв'язку із відсутністю документа про місце проживання (реєстрації) особи у м.Кропивницькому. (а.с.22-23, 29)

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Зважаючи на те, що з позовом до суду представник ОСОБА_3 звернувся 27.09.2018 та, у відповідності до змісту позовних вимог, просив зобов'язати відповідача поновити та виплачувати пенсію позивачу починаючи з 01.05.2018, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову у межах позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 16.01.2019 є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя Ю.В. Дурасова

суддя А.В. Суховаров