Справа № 826/16003/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної фіскальної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов'язки Голови Державної фіскальної служби України від 30.05.2018 №886-0 про звільнення ОСОБА_3 із посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві;

- поновити ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30.05.2018 і по день фактичного поновлення на роботі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року адміністративний позов повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд оскаржувану ухвалу скасувати, та прийняти нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, оскаржувана ухвала винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ'єктивності рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2018 позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано позивачу час для обґрунтування строків звернення з даним позовом із зазначенням інших мотивованих підстав, оскільки доводи позивача, зазначені в позовній заяві як обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду із відповідним позовом, визнано судом неповажними.

Повертаючи позовну заяву заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів в підтвердження поважності пропущення строку звернення до суду з адміністративним позовом, крім того судом зазначено про нехтування позивачем своїми обов'язками з метою навмисного затягування розгляду адміністративної справи предметом якої є поновлення позивача на роботі та, зокрема, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви у зв'язку із неналежним обґрунтуванням причин пропуску строку звернення до суду, мотивуючи свою позицію наступним.

Частиною 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 5 цієї статті для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З огляду на викладене, строк на звернення позивача з даним позовом до суду становить один місяць.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Частиною 1 ст. 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.03.2009 року, прийнятому за наслідком розгляду заяви №20347/03 у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді. Однак, це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивача було звільнено з роботи в Державній податковій інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві наказом від 30.05.2018 №886-0.

Не погоджуючись із прийнятим рішення про своє звільнення, позивач звернувся до суду.

В подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.08.2018 №826/9208/18 первинну позовну заяву ОСОБА_3 було повернуто позивачеві, у зв'язку з неусуненням недоліків позовної заяви.

Згодом, позивач повторно звернувся до суду із адміністративним позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа, що розглядається).

Разом з тим, звертаючись до суду вдруге, позивачем було пропущено місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п'ятою статті 122 КАС України, на що було звернуто увагу позивача в ухвалі від 05 жовтня 2018 року про залишення адміністративного позову без руху. Крім того, у вказаному судовому рішенні, як вже було зазначено, позивачу було надано час для обґрунтування строків звернення з даним позовом із зазначенням інших мотивованих підстав, оскільки доводи позивача, зазначені в позовній заяві визнано судом неповажними.

На виконання вимог ухвали, позивачем було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке було мотивовано тим, що при первинному зверненні до суду (справа №826/9208/18) позивач не отримував повідомлень суду, про залишення позовної заяви без руху, через те, що останній перебував закордоном та на відпочинку за межами Києва.

Таким чином, звертаючись із клопотанням про поновлення строку звернення до суду, позивачем зазначено обґрунтованість пропуску строку звернення до суду в іншій справі, що на переконання колегії суддів не може бути поважною причиною для поновлення строку звернення у справі, що розглядається.

У свою чергу, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З сукупного аналізу викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не наведено поважних причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування ухвали не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма