Справа № 824/605/18-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/605/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Григораш В.О.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

21 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати п. 35 рішення 68 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 31.08.2015 року 1706 в частині відмови у передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га за адресою АДРЕСА_1, для ведення індивідуального садівництва.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що всупереч ст.ст.118,122 ЗК України, відповідач, відмовляючи позивачу в передачі земельної ділянки у власність, не зазначив в тексті рішення жодної підстави для такої відмови. При цьому, суд першої інстанції перебравши на себе повноваження Чернівецької міської ради, самостійно визначив такі підстави.

Відносно застосування норм ст.79-1 ЗК України, скаржник вказав, що посилання на неї є передчасним.

Також апелянт вважає, що передача йому земельної ділянки для ведення садівництва не суперечитиме ні Генеральному плану міста, ні іншій містобудівній документації.

13.12.2018 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 0,1200 га, не сформована, а відтак у відповідності зі ст.79-1 ЗК України, не може бути об'єктом цивільно-правових відносин.

Крім того, відповідно до викопіювання з генерального плану м.Чернівці та викопіювання зі схеми зонування м.Чернівці, вказана земельна ділянка знаходиться в зоні Л-1.

Зона Л-1, відповідно до пояснювальної записки плану зонування території міста-це зона озеленення території.

Колегією суддів, за клопотанням відповідача, апеляційний розгляд справи відкладено з 18.12.2018 на 15.01.2019 та ухвалено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції через Апеляційний суд Чернівецької області, однак на вказану дату сторони для участі у розгляді справи не з'явились, а від представника відповідача надійшла чергова заява про відкладення розгляду справи.

Зважаючи на строки апеляційного розгляду справи, передбачені ст.309 КАС України, а також на те, що відповідно до ч.2 ст.44 КАС України, учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС та ветеран війни, що підтверджується відповідними посвідченнями.

05.06.2015 року позивач звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про надання йому у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, для ведення особистого садівництва.

Пунктом 35 рішення 68 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 31.08.2015 року 1706 "Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань", вирішено відмовити позивачу у передачі у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, площею 0,1200 га, для садівництва.

Копія вищевказаного рішення була направлена супровідним листом від 06.02.2018 року С-641/0-04/01 адвокату позивача на її адвокатський запит від 01.02.2018 року С-641/0-04/01.

Не погоджуючись з п. 35 рішення 68 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 31.08.2015 року 1706 в частині відмови у передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га за адресою АДРЕСА_1, для ведення індивідуального садівництва, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірного рішення відповідача, а отже і про відстуність підстав для його скасування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм безоплатної передачі земель у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому визначені нормами Земельного кодексу України від 25.10.2001 року 2768-III (ЗК України).

Так, статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Частиною 2 статті 22 ЗК України регламентовано, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Пунктом а частини 3 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч.3 ст.35 ЗК України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.

Згідно з ч.ч.1-3 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У пункті "в" частини 1 статті 121 ЗК України зазначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва у розмірі не більше 0,12 гектара.

За правилами частини 6 статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, наведеними нормами права визначено процедуру одержання громадянином безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розпочинається із подання громадянами відповідного клопотання, до якого додаються графічні матеріали; і лише після отримання клопотання разом із необхідними документами таке клопотання розглядається відповідною місцевою адміністрацією чи радою, яка дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 Земельного кодексу України, рішення, дію або бездіяльність яких може бути оскаржено до суду.

Разом з тим, в межах розгляду даної справи встановлено, що звертаючись до відповідача, позивач не дотримався передбачених частиною 6 статті 118 ЗК України вимог щодо подання клопотання про надання у власність земельної ділянки, зокрема, до клопотання не додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується з частиною 3 статті 123 ЗК України, згідно з якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Наведеними нормами ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Із пункту 35 рішення 68 сесії 6 скликання Чернівецької міської ради від 31.08.2015 року 1706 "Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб щодо передачі безоплатно у власність і надання в оренду земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення та визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань", слідує, що вирішено відмовити ОСОБА_2 у передачі у власність земельної ділянки за адресою м. Чернівці, АДРЕСА_1, площею 0,1200 га, для садівництва.

Так, листом Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин від 19.02.2018 року П-1067/0-04/01, представника позивача - адвоката ОСОБА_4 проінформовано, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, площею 0,1200 га, знаходиться в ландшафтній зоні (Л-1 - озеленені території).

Також із листа Департаменту від 29.03.2018 року П-1994/0-04/01 вбачається, що відповідно до містобудівною документації "Коригування генерального плану міста Чернівців", затвердженої рішенням 48 сесії міської ради VI скликання від 27.03.2014 року 1171 в складі якого розроблено схему зонування території міста Чернівці, земельна ділянка на АДРЕСА_1 розташована в озеленених територіях та в ландшафтній зоні (Л-1 - озеленені території).

Згідно Висновку Управління містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, за результатами розгляду заяви позивача про передачу у власність земельної ділянки АДРЕСА_1 для ведення садівництва, площею 0,12 га, вказано про невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам генерального плану міста Чернівці, затвердженого рішенням 48 сесії міської ради VI скликання від 27.03.2014 року 1171 та ст. 38 ЗК України, оскільки зазначена земельна ділянка відноситься до зони озеленення.

Відповідно до викопіювання з генерального плану м. Чернівці та викопіювання із схеми зонування АДРЕСА_1, площею 0,1200 га знаходиться в зоні Л-1.

Також колегія суддів дослідила План зонування території міста на АДРЕСА_1, відповідно до якого Зона Л-1 відповідно до пояснювальної записки - це зона озеленення території.

Зона зелених насаджень спеціального призначення, виділена для забезпечення правових умов створення і збереження спеціальних зелених насаджень як фактору захисту навколишнього середовища від негативного антропогенного впливу та умов функціонування зеленого господарства міста.

Переважні види забудови та іншого використання земельних ділянок: - озеленення (посадка дерев, кущів, газонів) санітарно-захисних зон (СЗЗ) підприємств, шумових зон об'єктів транспорту, охоронних зон повітряних ліній електропередачі, коридорів та інших комунікацій, зон санохорони об'єктів водопостачання, територій зсувів, тощо. Площа озеленених територій-не менше 60% території зони.

Допустимі види забудови та іншого використання земельних ділянок: - розсадники деревних і чагарникових рослин для озеленення міста, квітниково-оранжерейні господарства; - пожежні депо; - лазні; - пральні; - гаражі; - склади (крім продовольчих та продовольчої сировини); - магазини; - підприємства громадського харчування; - відомчі поліклініки; - науково-дослідні лабораторії, пов' язані з діяльністю прилеглих підприємств; - приміщення для чергового аварійного персоналу та добової охорони підприємств; - стоянки для громадського та індивідуального транспорту; - інженерні комунікації та об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Площа ділянок допустимих видів використання території - не більше 40 % території зони.

Відтак, вказане свідчить, що висадка дерев в Ландшафтній зоні-Л допускається виключно з метою озеленення міста, однак не для ведення садівництва.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що хоча в оскаржуваному рішенні відповідача і не було зазначено причин відмови в передачі земельної ділянки позивачу, сукупність документів, на підставі яких воно прийняте, вказують на мотивацію його прийняття.

Таким чином, відповідачем надано докази невідповідності місця розташування вказаної земельної ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою, що у відповідності до частини 7 статті 118 ЗК України є підставою для відмови у наданні дозволу.

Крім того судом першої інстанції вірно зазначено, що позивача та його представників, відповідачем проінформовано про підстави для прийняття оскаржуваного рішення.

Також відповідно до частини 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

У відповідності до вимог статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Отже, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки мають звертатись до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції, 05.06.2015 року позивач звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про надання йому у власність земельної ділянки для ведення особистого садівництва, а не з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частин 1, 4, 9, 10 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Таким чином, передача громадянам права власності на земельну ділянку може відбуватись після її формуванні у відповідності до статті 79-1 ЗК України.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка в АДРЕСА_1, площею 0,1200 га не сформована у розумінні із ст. 79-1 Земельного кодексу України, у звязку з чим вона не може бути об'єктом цивільних прав та державної реєстрації права власності на неї (без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження).

Отже, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції в тій частині, що не сформована у розумінні із ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка в АДРЕСА_1, площею 0,1200 га не може бути об'єктом цивільних прав та не може бути передана у власність за заявою позивача у власність.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, у спірних правовідносинах не є вирішальним наявність у позивача пільг на першочергове отримання земельної ділянки у власність, як інваліду війни та ліквідатору аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки такі пільги враховуються лише при вирішенні питання про першочергове отримання земельної ділянки, за наявності інших осіб, які виявили бажання отримати ту саму земельну ділянку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.