Справа № 813/2600/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3734/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року про закриття провадження (суддя Лунь З.І., час ухвалення 13:51, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 22.10.2018 року),

в адміністративній справі №813/2600/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ,

про визнання бездіяльності незаконною, стягнення грошової компенсації,

встановив:
У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила: 1) визнати незаконною бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті у день звільнення позивача компенсації вартості речового майна; 2) стягнути з відповідача в користь позивача грошову компенсацію вартості речового майна, що належить видачі при звільненні у розмірі 93382,54 грн..

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 відкрито ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2018 року.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 позову не визнала, в суді першої інстанції подала відзив, просила в задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в суді першої інстанції подала відповідь на відзив, просила задоволити позовні вимоги.

Відповідачем подано суду першої інстанції заяву про закриття провадження у справі, на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки відповідачем виправлені оскаржувані порушення і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.10.2018 року клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у справі №813/2600/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації вартості речового майна.

З цією ухвалою суду першої інстанції від 17.10.2018 року не погодилась позивач ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду є незаконною та винесена з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідач перерахував на рахунок позивача компенсацію за невикористане речове майно в сумі 91981,80 грн., хоча в позові була заявлена вимога на суму 93382,54 грн.. Різницю у розмірі 1400,74 грн. відповідач та суд першої інстанції безпідставно віднесли до військового збору, який мав би бути сплачений із отриманої суми. Вказує апелянт, що відповідно до пп.1.7 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів зазначених у пп.пп.165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 п.165.1 ст.165 цього Кодексу. З аналізу норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» видно, що компенсація вартості за неотримане речове майно за своєю природою не є винагородою за виконання обов`язку несення служби та не включається до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а тому, сума компенсації не підлягає оподаткуванню.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 17.10.2018 р. та передати справу на розгляд суду першої інстанції.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду від 17.10.2018 року залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 подала суду апеляційної інстанції відповідь на відзив, в якому просить апеляційну скаргу задоволити, ухвалу суду від 17.10.2018 р. скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з врахуванням наступного.

Відповідно до положень статей 2, 5 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Із аналізу наведених норм КАС слідує, що право на судовий захист має особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і чи це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Тобто, для закриття провадження у справі на підставі вказаної норми необхідним є встановлення факту виправлення суб`єктом владних повноважень порушень, які оскаржуються позивачем в судовому порядку. При цьому, відповідне усунення порушень має бути здійснено в обсязі, який дає підстави для висновку про повне відновлення порушених прав позивача, з яким останній погоджується.

Із змісту розглядуваного адміністративного позову видно, що позивач ОСОБА_1 оспорює бездіяльність відповідача Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати у день звільнення компенсації вартості речового майна. Також позивач просить стягнути з цього відповідача на її користь грошову компенсацію вартості речового майна, що належить видачі при звільненні у розмірі 93382,54 грн..

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі виходив з того, що відповідач самостійно виправив оскаржувані позивачем порушення виплати позивачу грошової компенсації вартості речового майна, оскільки станом на час ухвалення судового рішення перераховано на картковий рахунок належну позивачу компенсацію за невикористане речове майно в сумі 91981,80 грн. з відрахуванням військового збору в сумі 1400,74 грн..

Однак, з матеріалів справи видно, що позивач не згодна із проведеним відповідачем нарахуванням грошової компенсації вартості речового майна та наполягає на стягненні всієї суми компенсацію за невикористане речове майно у розмірі 93382,54 грн., в тому числі різниці - 1400,74 грн., яка виникла між сумою заявленою у позовній вимозі та сумою фактично перерахованою на картковий рахунок позивача.

Оцінюючи встановлені судом першої інстанції обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що немає підстав вважати виправленими відповідачем оскаржувані позивачем порушення, оскільки такі порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень лише частково.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на необхідність з`ясування обґрунтованості тверджень позивача про те, що не підлягають оподаткуванню компенсація вартості за неотримане речове майно, та з`ясування позиції позивача щодо наявності факту повного відновлення порушених прав та інтересів позивача в межах заявлених позовних вимог.

Таким чином, являється передчасним і необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження в адміністративній справі в порядку п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

Тому, ухвала суду, відповідно до ст.320 КАС України, підлягає скасуванню, як така, що винесена із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, і перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року про закриття провадження в адміністративній справі №813/2600/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності незаконною, стягнення грошової компенсації скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. В. Гуляк
судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 17.01.2019 року