Справа № 802/1312/18-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 802/1312/18-а

21 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до урядового Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Ліщини Івана Юрійовича, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018 у даній справі залишено без руху на підставі ч.3 ст.298 КАС України, оскільки ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018 відмовлено у задоволенні поданої разом із апеляційною скаргою заяви позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018.

Крім того, запропоновано позивачу протягом десяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати суду апеляційної інстанції докази на підтвердження поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження.

11.01.2019 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що не міг вчасно подати апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018, адже в період з 01.11.2018 по 05.11.2018 проходив медичні обстеження для отримання санаторної картки для лікування та займався отриманням путівки, з 06.11.2018 по 26.11.2018 перебував на лікуванні в санаторії "Перемога" в м. Києві, а з 01.12.2018 хворів та з 11.12.2018 по 29.12.2018 був госпіталізований.

На підтвердження вказаних обставин, позивач подав копії довідок для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, санаторно-курортної картки від 05.11.2018, путівки до санаторію, зворотного талону санаторію, залізничних квитків, листа управління соціального захисту населення від 27.11.2018 №Я-08-128925, листка непрацездатності за період з 11.12.2018 по 29.12.2018, ухвали Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 по справі №46/436-б.

Розглянувши матеріали справи та доводи вказаної заяви позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно наявних в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення позивач та заяви про видачу рішення, позивач 05.11.2018 отримав копію ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018. До того ж, ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018 оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 24.10.2018.

Згідно відмітки на відбитку штампу на першій сторінці апеляційної скарги, яка наявна в матеріалах справи апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018 позивач подав 07.12.2018. При цьому, позивач подав до суду копію першого аркуша апеляційної скарги із відбитком штампу суду датованого 05.12.2018. Отже, позивач апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018 позивач подав 07.12.2018 подав 05.12.2018, тобто з пропуском строку, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об'єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

Поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Обґрунтовуючи неможливість подання апеляційної скарги в період з 05.11.2018 по 06.11.2018 позивач зазначає, що він дізнався про можливість отримання путівки до санаторію 31.10.2018 та до 05.11.2018 вчиняв дії для отримання санаторної картки, а 05.11.2018 готувався до судового засідання в Господарському суді міста Києва по справі №46/436-б, яке було призначене на 06.11.2018.

Вказані посилання суд не вважає такими, що свідчать про наявність поважних причин пропуску строку подання апеляційної скарги, адже позивач мав об'єктивну можливість спланувати свій час таким чином, щоб вчасно подати апеляційну скаргу. При цьому, позивач зазначив, що 06.11.2018 брав участь в судовому засіданні в Господарському суді міста Києва по справі №46/436-б, до якого готувався 05.11.2018.

Згідно наданих позивачем документів, неможливість подання апеляційної скарги в період з 06.11.2018 по 26.11.2018 викликана перебуванням позивача на плановому лікуванні, а не раптовим погіршенням здоров'я позивача. При цьому, на момент від'їзду на лікування позивач отримав копію ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018. Позивачем не надано доказів, що на час перебування в санаторії його працездатність була обмежена та він не мав об'єктивної можливості підготувати апеляційну скарги та подати її засобами поштового зв'язку.

Обґрунтовуючи неможливість подання апеляційної скарги в період з 27.11.2018 по 05.12.2018 позивач зазначає, що почав готувати апеляційну скаргу з 27.11.2018, однак з 01.12.2018 з 01.12.2018 хворів та з 11.12.2018 по 29.12.2018 був госпіталізований.

Вказані обставини суд також не вважає такими, що свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, адже КАС України на ставить у залежність початок та закінчення перебігу вказаного строку із моментом коли апелянт почав готувати апеляційну скаргу.

Позивачем надано листок непрацездатності який засвідчує непрацездатність позивача в період з 11.12.2018 по 29.12.2018, тобто поза межами строків, які досліджуються судом. Водночас, доказів непрацездатності позивача в період з 01.12.2018 по 05.12.2018, або інших доказів неможливості подання апеляційної скарги у вказаний період, матеріали справи не містять, а позивачем не надано.

Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача на неможливість залучення позивачем належного представника для вчасного подання апеляційної скарги в інтересах позивача. Позивач зазначає, що не міг залучити представника з огляду на складність справи та необхідність часу для роз'яснення адвокату його позиції по справі та надання адвокату документів. Водночас, позивач не обґрунтував неможливості вчинення вказаних дій дистанційно через засоби зв'язку, після оформлення правовідносин з представництва.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

В рішенні у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року Європейський суд з прав людини зазначає, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Учасники справи зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки (ч.2 ст.44 КАС України).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Шевченко проти України" від 26 квітня 2007 року та рішення у справі "Трух проти України" від 14 жовтня 2003 року).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Окрім цього, рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом віднесено до принципів здійснення правосудця в адміністративних судах, зміст якого розкриває стаття 8 КАС України, частинами 1, 2 якої встановлено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Такі приписи наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображенні і у статті 44 КАС України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов'язки.

При цьому, як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 39 рішення у справі "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів не вбачає наявності поважних причин пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 01.10.2018 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.121, 295, 325, 328, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року відмовити.

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України .

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.