Справа № 826/26753/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2019 року

Київ

справа № 826/26753/15

провадження № К/9901/23165/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Шарапи В. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/23753/15

за позовом ОСОБА_1 до Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Начальника відділу кадрового забезпечення Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Єрмашева В. В., Заступника начальника Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Макаринського Я. М., Начальника управління кадрового забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Думи Б. М., Міністерства внутрішніх справ України, Заступника начальника відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Масовця П. С., Начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Терещука О. Д., Головного управління Національної поліції у місті Києві, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправними рішень та бездіяльність, зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Кузьменка В. А., суддів: Арсірія Р. О., Огурцова О. П., та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Саприкіної І. В., суддів: Карпушової О. В., Кучми А. Ю.

І. Суть спору

1. У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - Подільське РУ ГУМВС України в місті Києві), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - ГУМВС України в місті Києві), начальника відділу кадрового забезпечення Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві Єрмашева В. В., заступника начальника Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві Макаринського Я. М., начальника управління кадрового забезпечення ГУМВС України в місті Києві Думи Б. М., Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), заступника начальника відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення ГУМВС України в місті Києві Масовця П. С., начальника ГУМВС України в місті Києві Терещука О. Д., Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - ГУНП у місті Києві), Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - Подільське УП ГУНП у місті Києві), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

1.1. визнати незаконним та скасувати наказ ГУ МВС від 06 листопада 2015 року № 1009 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114);

1.2. зобов'язати МВС Україна, ГУМВС України в місті Києві, Подільське РУ ГУМВС України в місті Києві, ГУНП у місті Києві та Подільське УП ГУНП у місті Києві поновити позивача на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Подільського УП ГУНП у місті Києві з 06 листопада 2015 року із збереженням спеціального звання та надати позивачу можливість пройти процес переатестації, передбачений Законом України "Про національну поліцію" та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року № 1465 з метою визначення відповідності вимогам, що висуваються до посади поліцейського та можливості подальшого проходження служби в національній поліції, рішення про поновлення на роботі піддати негайному виконанню;

1.3. стягнути з ГУМВС України в місті Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день поновлення на роботі;

1.4. стягнути з ГУМВС України в місті Києві на користь позивача суму заборгованості - фінансової різниці за 7, 8 семестр навчання, що виникла у позивача перед Національною академією внутрішніх справ України по договору від 24 квітня 2016 року №12-160В, внаслідок незаконного звільнення з органів внутрішніх справ наказом від 06 листопада 2015 року № 1009 о/с, у розмірі 6548,00 грн.;

1.5. зобов'язати Подільське РУ ГУМВС України в місті Києві внести виправлення до трудової книжки позивача стосовно звільнення позивача;

1.6. визнати протиправними дії начальника відділу кадрового забезпечення Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві Єрмашева В. В. та заступника начальника Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві Макаринського Я. М., що виразились у грубому порушенні трудових прав позивача, шляхом відмови в прийнятті та реєстрації рапорту позивача, в якому він виявив бажання проходити службу в поліції, трудову дискримінацію;

1.7. зобов'язати заступника начальника відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення ГУМВС України в місті Києві Масовця П. С. та ГУНП у місті Києві провести службове розслідування по факту протиправних дій начальника відділу кадрового забезпечення Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві Єрмашева В. В., заступника начальника Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві Макаринського Я. М., начальника управління кадрового забезпечення ГУМВС України в місті Києві Думи Б. М., заступника начальника відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення ГУМВС України в місті Києві Масовця П. С., начальника ГУМВС України в місті Києві Терещука О. Д., та притягнути останніх до дисциплінарної відповідальності;

1.8. визнати протиправними дії начальника управління кадрового забезпечення ГУМВС України в місті Києві Думи Б. М., що виразились у грубому порушенні трудових прав позивача шляхом умисного включення позивача до наказу № 1009 о/с від 06 листопада 2015 року про звільнення, незважаючи на те, що 05 листопада 2015 року він виявив бажання проходити службу в поліції та трудову дискримінацію;

1.9. визнати протиправними дії заступника начальника відділу інспекції з особового складу управління кадрового забезпечення ГУМВС України в місті Києві Масовця П. С., що виразились у грубому порушенні трудових прав позивача, а саме пункту 2-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), шляхом трудової дискримінації, а саме: а) підготовку та внесення інформації про те, що позивач оскаржував дії керівництва ГУМВС України в місті Києві до МВС України та у судовому порядку до листа управління кадрового забезпечення №14/Єо4093 від 30 жовтня 2015 року, що призвело до незаконного звільнення позивача; б) встановлення Масовцем П. С. невідповідності позивача вимогам поліцейського, що призвело до незаконного звільнення;

1.10. стягнути з ГУМВС України в місті Києві та Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві на користь позивача вихідну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення та зобов'язати вказаних відповідачів виплатити ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки з моменту отримання письмової вимоги (07 грудня 2015 року) по день фактичного розрахунку на підставі статті 117 КЗпП України;

1.11. визнати протиправними дії начальника ГУМВС України в місті Києві Терещука О. Д., що виразились у: а) фальсифікації інформації викладеної у службовій характеристиці від 28 жовтня 2015 року, яка стала підставою для звільнення позивача; б) розповсюдження інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача;

1.12. зобов'язати начальника ГУМВС України в місті Києві Терещука О. Д., ГУМВС України в місті Києві, ГУНП у місті Києві та МВС України письмово спростувати відомості, поширені у службовій характеристиці від 28 жовтня 2015 року, шляхом видачі нової позитивної характеристики та приєднання її до особової справи, та її направлення на адресу запитувача (Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області); зобов'язати ГУМВС України в місті Києві, начальника ГУМВС України в місті Києві Терещука О. Д. та ГУНП у місті Києві прибрати вказану характеристику з особової справи позивача;

1.13. стягнути з ГУМВС у місті Києві та начальника ГУМВС України в місті Києві Терещука О. Д. завдану внаслідок незаконного звільнення та поширення відомостей, що принижують честь та гідність, моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн.;

1.14. визнати протиправною бездіяльність МВС України, ГУМВС України в місті Києві та ГУНП у місті Києві, що виразились у порушенні статті 492 КЗпП України та пункту 64 "г" Положення № 114, шляхом незапропонування позивачу роботи в підрозділі МВС України та невстановлення можливості подальшого використання на службі, що призвело до його звільнення;

1.15. визнати протиправною бездіяльність МВС України, ГУМВС України в місті Києві та ГУНП у місті Києві, що виразилась у недопущенні позивача до проходження атестації для визначення відповідності вимогам, що висуваються до поліцейських;

1.16. стягнути з Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві та ГУМВС України в місті Києві на користь позивача середній заробіток на весь час затримки розрахунку при звільненні з 07 листопада 2015 року по день фактичного розрахунку 11 грудня 2015 року на підставі статті 117 КЗпП України в сумі 5032,00 гривень.

2. В мотивування позову зазначає, що з 08 лютого 2011 року він проходив службу в органах внутрішніх справ, обіймаючи станом на листопад 2015 року посаду начальника сектору боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві, маючи спеціальне звання старшого лейтенанта міліції.

2.1. Однак, 06 листопада 2015 року УМВС України в місті Києві видано наказ № 1009 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з 06 листопада 2015 року з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" Положенням № 114 через скорочення штатів.

2.2. Позивач вказує, що УМВС України в місті Києві,звільняючи за скороченням штатів, не вчинено заходів для забезпечення працевлаштування на службі в органах внутрішніх справ України при скороченні штатів, яке відбулось внаслідок ліквідації одного органу внутрішніх справ та створення іншого органу, та незважаючи на виявлений позивачем намір подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ відповідачами не було запропоновано, а ні аналогічну посаду, а ні нижчу, ніж ту, на якій він проходив службу.

2.3. Позивач стверджує, що його рапорт від 05 листопада 2016 року, в якому виявлено бажання працювати в органах поліції канцелярією ГУМВС України в місті Києві відмовлено в реєстрації, що свідчить про грубе порушення трудового законодавства.

2.4. Разом з цим, позивач наголошує, що у період з 26 жовтня 2015 року по 20 листопада 2015 року він перебував у додатковій відпустці у зв'язку з навчанням у спеціалізованому навчальному закладі без відриву від виробництва та внаслідок протиправного прийняття оскаржуваного наказу від 06 листопада 2015 року № 1009 о/с, позивача переведено на платну форму навчання.

2.5. Позивач вказує, що Подільським РУ ГУМВС України в місті Києві та ГУМВС України в місті Києві несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, в який входить вихідна допомога у розмірі місячного грошового забезпечення, а тому на переконання ОСОБА_1 вказані відповідачі несуть відповідальність за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, передбачену статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України.

2.6. Вважаючи дії відповідачів незаконними, ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав звернувсь до суду з вимогою про скасування наказу щодо його звільнення та зобов'язання вчинити певні дії.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. ОСОБА_1, починаючи з 08 лютого 2011 року, проходив службу в органах внутрішніх справ, обіймав на момент звільнення посаду начальника сектору боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві та мав спеціальне звання старшого лейтенанта міліції.

4. Позивач виявив бажання проходити службу в органах Національної поліції та подав до ГУМВС України в місті Києві рапорт від 03 листопада 2015 року, який зареєстровано 05 листопада 2015 року за вхідним №М-1647-ОП, а також аналогічний рапорт до Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві, зареєстрований 06 листопада 2015 року за вхідним № 55/17170, стосовно прийняття (переведення) його на службу до Національної поліції.

5. Наказом ГУМВС України в місті Києві від 06 листопада 2015 року за № 1009 о/с ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" Положення № 114, через скорочення штатів.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

6. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

6.1. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в місті Києві від 06 листопада 2015 року № 1009 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення ОСОБА_1

6.2. Визнано протиправною бездіяльність ГУМВС України в місті Києві щодо незапропонування ОСОБА_1 інших посад та невстановлення можливості подальшого використання на службі.

6.3. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві.

6.4. Стягнуто з Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 37347,00 гривень.

6.5. Стягнуто з Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 497,96 гривень.

6.6. Зобов'язано ГУНП у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

6.7. В решті позову - відмовлено.

6.8. Допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

6.9. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України суму судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 5512,00 гривень.

7. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними дій, що виразилися у фальсифікації інформації викладеної у службовій характеристиці, розповсюдження інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, зобов'язання начальника ГУМВС України в місті Києві, МВС України та ГУНП в місті Києві письмово спростувати відомості поширені у службовій характеристиці та внесення змін до неї - скасовано, провадження в цій частині - закрито.

7.1. Абзац 5 та 6 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року скасовано, виклавши їх в наступній редакції:

«Стягнути з Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 70251,00 гривень.

Стягнути з Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 936,68 гривень».

7.2. Абзац 10 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року щодо стягнення судового збору з позивача - виключено.

Стягнуто з ГУМВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7000,00 гривень.

7.3. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

8. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недотримання ГУМВС України в місті Києві процедури звільнення, яка встановлена Положенням № 114, яке не втратило сили та є спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини. Зокрема, не було запропоновано жодної посади для подальшого проходження служби, незважаючи на виявлене бажання позивача проходити службу в Національній поліції України.

9. Зазначена позиція була підтримана і Київським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції.

9.1. Водночас, закриваючи провадження в частині, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги про визнання недостовірної інформації стосовно позивача, викладеної в службовій характеристиці, зобов'язання спростувати неправдиві відомості та видати нову позитивну характеристику не відносяться до публічно-правових правовідносин, тому не підлягають розгляду в адміністративній юрисдикції.

IV. Касаційне оскарження

10. У касаційній скарзі представник ГУМВС України в місті Києві, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

11. Свою касаційну скаргу мотивує неврахуванням судами попередніх інстанцій, що постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16 вересня 2015 року "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було ліквідовано юридичну особу ГУМВС України в місті Києві та її структурні підрозділи, а відтак подальше проходження служби позивачем є неможливим.

12. В свою чергу позивач у своєму запереченні вказує на безпідставність касаційної скарги і просить залишити її без задоволення, а постанову суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

13. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

14. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

15. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.

19. Так, відповідно до статті 18 вказаного Закону, порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням № 114, згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв'язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

20. За приписами пункту 64 "г" Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

21. Водночас, на момент розгляду цієї справи Закон України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" втратив чинність та вступив у дію Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ "Про Національну поліцію".

22. Відповідно до пункту 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та Перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

23. Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в газеті Голос України 06 серпня 2015 року за № 141-142 і набрав чинності 07 листопада 2015 року.

24. Враховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17- 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону набирають чинності з 07 серпня 2015 року.

25. Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

26. За правилом встановленим пунктом 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

27. Пунктом 10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" обумовлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

28. Відповідно до пункту 64 "г" Положення № 114 звільнення у зв'язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

29. Пунктами 9, 10, 11 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, можуть були прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або неприйняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

30. Приписами пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України обумовлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

31. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

32. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

33. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

VI. Позиція Верховного Суду

34. З матеріалів справ вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві.

35. Наказом заступника Міністра внутрішніх справ України "Про організаційно-штатні питання" від 06 листопада 2015 року № 1388 скорочено всі штатні посади органів МВС України, в тому числі і в місті Києві.

36. Таким чином, звільнення позивача відбулось у зв'язку зі скороченням штатів.

37. В той же час за змістом пункту 64 "г" Положення № 114 звільнення у зв'язку зі скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі.

38. Слід зазначити, що приписи норм Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Положення № 114, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

39. Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

40. Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження служби, а навпаки, виявив бажання проходити службу в поліції, подавши відповідні рапорти від 03 листопада 2015 року до ГУМВС України в місті Києві, а також до Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві, в яких зазначив, що у зв'язку з переходом на службу до органів Національної поліції просить звільнити його з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації), однак ГУМВС України в місті Києві видано оскаржуваний наказ, яким звільнено ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" Положення № 114, через скорочення штатів.

41. Так, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

42. Виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, Верховний Суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

43. Слід зауважити, що Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

44. За таких обставин і правового врегулювання Верховний Суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного наказу ГУМВС України в місті Києві № 1009 о/с від 06 листопада 2015 року щодо звільнення позивача із займаної посади.

45. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що, а ні Законом України "Про Національну поліцію", а ні Положенням № 114, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів внутрішніх справ.

46. Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

47. Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

48. З матеріалів справи вбачається, що грошове забезпечення за 6 днів листопада 2015 року у розмірі 1053,68 грн. виплачено позивачу 04 грудня 2015 року, премія за жовтень 2015 року, нарахована у грудні 2015 року у розмірі 1587,46 грн. та виплачена у повному обсязі 11 грудня 2015 року. Таким чином, у даному випадку має місце затримка у виплаті належних сум при звільненні.

49. Водночас, у день звільнення позивач не працював, оскільки перебував у додатковій оплачуваній відпустці для участі в навчально-екзаменаційній сесії в Національній академії внутрішніх справ на підставі наказу Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві від 24 жовтня 2015 року № 86 о/с.

50. За таких обставин Верховний Суд вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції щодо зобов'язання Подільського РУ ГУМВС України в місті Києві виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки з дня, наступного дня після пред'явлення позивачем вимоги по день фактичного розрахунку, а саме: з 08 грудня 2015 року по 11 грудня 2015 року (4 робочих дні), що складає 936,68 грн. (234,17 грн. Х 4 робочих дні).

51. За приписами частини п'ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

52. Зі змісту цієї норми вбачається, що в такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

53. Крім того, відповідно до статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

54. Положення зазначеної правової норми, яка за своєю юридичною природою є загальною нормою та розповсюджується на всі трудові правовідносини, а відтак підлягає застосуванню у даному спорі.

55. Разом з цим Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що порядок призначення на посади поліцейських визначений у статті 48 Закону України "Про Національну поліцію".

56. За змістом статті 52 Закону України "Про Національну поліцію" з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов'язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади.

56.1. Конкурс проводиться відповідною поліцейською комісією.

57. Частиною першою статті 51 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об'єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії.

58. Отже, Законом України "Про Національну поліцію" передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, що вимагає вчинення певних дій як осіб, які приймаються на службу в поліції (як таких, що приймаються на службу вперше, так і для колишніх працівників міліції, які виявили бажання працювати в поліції), а також посадових осіб органів (закладів, установ) поліції.

59. Слід зазначити, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

60. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року у справі № 21-3063а16 (800/323/16).

61. За такого правового врегулювання, адміністративний суд позбавлений можливості зобов'язати орган державної влади прийняти позивача на роботу, оскільки прийняттю на службу до Національної поліції передує встановлена законодавством процедура конкурсу та перевірки, яка може бути проведена лише вищезазначеним органом державної влади.

62. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

63. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

64. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

65. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві залишити без задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

В. М. Шарапа