Справа № 806/2529/18
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2529/18

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

17 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року (місце ухвалення рішення - м. Житомир, повний текс рішення складено 02.10.2018 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення- рішення № від 22.05.2018 р.,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 22.05.2018 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що відповідачем була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка позивача щодо своєчасності реєстрації, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.01.2015року по 31.12.2017року. За результатами такої перевірки відповідачем було винесено оскаржуване податкові повідомлення - рішення, яким позивачу збільшені податкові зобов'язання з цього податку та застосовані фінансові санкції. Таке податкове повідомлення - рішення, на думку позивача, винесено протиправно і підлягає скасуванню. Доводи податкового органу про обов'язковість реєстрації позивача з 11.01.2017 року платником податку на додану вартість вважав безпідставними.

Також зазначив, що він лише з 01.01.2017 року перейшов на загальну систему оподаткування і перевищення сумарного доходу позивача на 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість) в 2017 році мало місце лише у вересні місяці, а тому позивач відповідно до вимог п.181.1 ст.181 Податкового кодексу України був зобов'язаний зареєструватися платником податку на додану вартість лише з 10.09.2017року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач будучи платником єдиного податку третьої групи у 2016 році, перейшовши на загальну систему оподаткування у 2017 року зобов'язаний був зареєструватися, в обов'язковому порядку як платник ПДВ, не у січні 2017 року, а у строк визначений п.182.1 ст.182 ПК України - тобто до 10.09.2017 року подати заяву про реєстрацію платником ПДВ.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідач заперечив щодо задоволення апеляційної скарги позивача та просили суд залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що загальна сума доходу позивача за останніх 12 календарних місяців, тобто протягом 2016 року становила 5510980,27 грн, що сумарно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 22.05.2018р., позивачу збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 346453,00 грн. та застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 86613,25 грн (25% від донарахованих сум). Таке рішення податкового органу зумовлено порушенням позивачем вимог п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.4 та п.183.10 ст.183 Податкового кодексу України.

Відповідно до висновків, викладених в акті перевірки (а.с.15), позивач у зв'язку із переходом з 01.01.2017 року на загальну систему оподаткування та загальної суми доходу за останніх 12 календарних місяців в розмірі 5510980,27 грн., що сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов'язаний був з 11.01.2017 року зареєструватися як платник податку на додану вартість.

Не погоджуючись із зазначеними податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області на підставі вимог чинного законодавства, у спосіб визначений податковим законодавством та в межах повноважень прийнято податкове повідомлення-рішення № від 22.05.2018р.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту ПК України).

За визначенням п.291.2 ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п.291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За положеннями п.291.4 ст.291 ПК України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

2) друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

- обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

3) третя група - фізичні особи-підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Тобто для перебування на спрощеній системі оподаткування обсяг доходу фізичних осіб-підприємців протягом календарного року не має перевищувати 1500000 грн. (друга група), 5000000 грн. (третя група).

Порядок реєстрації особи як платника ПДВ регулюється ст. ст. 180-183 розділу V ПК України.

Відповідно до п. п. 1) та п. п. 2) п. 180.1 ст. 180 ПК України для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є, зокрема:

1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному ст. 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Отже, положеннями Податкового кодексу України передбачається можливість обов'язкової та добровільної реєстрації особи в якості платника ПДВ.

Пунктом183.1 ст.183 ПК України встановлено, що будь-яка особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (п.183.2 ст.183 ПК України).

При цьому у відповідності до абз.1 п.183.4 ст.183 ПК України у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.

В свою чергу, у ст.181 ПК України наведені вимоги щодо обов'язкової реєстрації особи в якості платника ПДВ.

Так, згідно з п.181.1 ст.181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої-третьої групи.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що обов'язковій реєстрації платниками ПДВ підлягають особи, у яких загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню ПДВ, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 грн.

Судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 був зареєстрований платником єдиного податку третьої групи, а з 01.01.2017року перейшов на загальну систему оподаткування.

Загальна сума доходу позивача за останніх 12 календарних місяців, тобто протягом 2016року становила 5510980,27грн., що сумарно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

В період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, а за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року перейшов на сплату податків на загальній системі оподаткування, що не заперечується позивачем.

Доводи позивача про те, що у зв'язку з переходом з 01.01.2017року на загальну систему оподаткування обов'язок позивача зареєструватися платником податку на додану вартість виник після отримання ним відповідного сумарного доходу лише після 01.01.2017року, є безпідставними, оскільки позивачем не враховано дохід за 2016 рік.

В акті перевірки вказано, що відповідно до банківських виписок про рух коштів на розрахункових рахунках за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 року позивачем отримано в безготівковій формі в якості оплати за реалізовані товарно-матеріальні цінності (роботи, послуги) за період з 11.01.2017 року по 31.12.2017 року в сумі 1 732 262,95 грн.

Колегія суддів зазначає, що обов'язковій реєстрації платником ПДВ підлягають особи, які, по-перше, мають сукупний дохід протягом останніх 12 календарних місяців більше 1000000грн. (без урахування ПДВ), по-друге, які не є платниками єдиного податку першої - третьої групи.

Водночас, суд звертає увагу, що у разі переходу таких осіб із спрощеної системи оподаткування на загальну, вони зобов'язані не пізніше 10 числа календарного місяця, в якому відбувся перехід, ініціювати реєстрацію платником ПДВ з відповідними зобов'язаннями як платника.

Отже, з моменту переходу позивача на загальну систему оподаткування щодо позивача почали розповсюджуватись загальні вимоги обов'язкової реєстрації платника ПДВ, передбачені вищезазначеним пунктом, а тому, відповідно до вимог пункту 183.4 статті 183 ПК України позивач повинен був подати заяву до податкового органу до 11.01.2017 року.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач підлягав обов'язковій реєстрації як платник податку саме з 11.01.2017 року, однак вказані вимоги податкового законодавства не виконав.

Пунктом 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України визначено, що будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність висновку податкового органу, що за період з 11.01.2017 року по 31.12.2017 року позивач не задекларував податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 346453,00грн. та не сплатив їх до відповідного бюджету.

Крім того, згідно п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Отже, Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення правомірно застосувало до позивача штраф в розмірі 86613,25 грн, тобто 25% суми визначеного податкового зобов'язання.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволенню не підлягали, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 січня 2019 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.