Справа № 804/2754/18
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17 січня 2019 року Справа №804/2754/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Горбалінський В.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, , яке полягає у не виплаті, починаючи з дати припинення, пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП № НОМЕР_1.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП № НОМЕР_1, з 01.04.2017 року на визначений нею рахунок раніше.

Звернуто до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України.

В задоволенні позовних вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, , яке полягає у не виплаті пенсії, починаючи з дати припинення пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП № НОМЕР_1; зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, утриматись від подальшого призупинення виплати пенсії; зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, нарахувати та виплатити на користь, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП № НОМЕР_1 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до вимог Закону України № 2050-ІІІ; визнання дискримінаційними дій Відповідача відносно Позивача - відмовлено.

08.01.2019 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення у справі № 804/2754/18, в обґрунтування якої, позивачем зазначено, що 21.11.2018 року на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду було направлено клопотання про встановлення судового контролю, яке не було розглянуто у рішенні суду.

Дослідивши обставини, викладені у заяві про винесення додаткового судового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як зазначено у ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Суд, розглянувши справу по суті, рішенням від 06.12.2018 не вирішував питання про встановлення судового контролю, оскільки позовна заява не містила такої вимоги, проте, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_1 від 20.11.2018 року, вх. № 58175/18 від 05.12.2018 року, в якому позивач просила суд застосувати своє право та встановити судовий контроль за виконанням судового рішення по справі та зобов'язати Відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк.

В обґрунтування клопотання, позивач зазначає, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення і не виплачує позивачу пенсію, а також робить посилання на рішення Верховного суду від 03.05.2018 року, в якому суд встановив судовий контроль за виконанням рішенням та зобов'язав Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.

Таким чином, враховуючи те, що судом не було розглянуто питання по заявленому клопотанню про встановлення судового контролю, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове судове рішення у справі № 804/2754/18.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі та зобов'язання Відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов'язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов'язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для його (рішення) виконання і позивачем не надано жодних доказів на спростування зазначеної обставини.

При цьому, судом встановлено, що відповідач звернувся 14.01.2019 року до суду із заявою про проставлення відмітки про набрання законної сили на рішенні по справі № 804/2754/18, а отже, на думку суду, відповідач вчиняє дії по виконанню рішенню, а тому посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі та зобов'язання Відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк у справі № 804/2754/18.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 252, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення у справі № 804/2754/18 - задовольнити.

Ухвалити додаткове рішення у справі № 804/2754/18, яким в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі та зобов'язання Відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк у справі № 804/2754/18 - відмовити.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Горбалінський