Справа № 820/80/16
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2019 року

Київ

справа №820/80/16

адміністративне провадження №К/9901/56579/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В. М.,

Шарапи В.М.,

при секретарі - Шевчук К.В.,

за участю

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача та третьої особи - Ступака Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

касаційну скаргу Прокуратури Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року (головуючий суддя - Тітов О.М., судді - Бадюков Ю.В., Панченко О.В.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року (головуючий суддя - Присяжнюк О.В., судді - Бенедик А.П., Русанова В.Б.) у справі

за позовом ОСОБА_2

до Прокуратури Харківської області

третя особа: прокурор Харківської області Данильченко Ю.Б.

про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2016 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Харківської області, в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ прокурора Харківської області №3389к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова та з органів Прокуратури Харківської області; поновити ОСОБА_2 в органах Прокуратури Харківської області; поновити ОСОБА_2 на посаді прокурора Прокуратури Жовтневого району м. Харкова; стягнути з Прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_2 відшкодування за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 року по день винесення рішення.

2. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.03.2016р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2016 р., у задоволенні позову відмовлено.

3. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2017 р. скасовано зазначені судові рішення з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. Обґрунтовуючи позов ОСОБА_2 зазначив, що звільнення відбулось безпідставно та з порушенням процедури, адже попередження про звільнення стосувалось випадку ліквідації прокуратури району, а насправді звільнення відбулось у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури. Позивач стверджував, що є молодим спеціалістом, а відтак, не підлягав звільненню з огляду на ст. 197 Кодексу законів про працю України. Спірний наказ обґрунтований нормами закону, котрі визначають порядок призначення, а не звільнення з органів прокуратури. Позивач також наполягав, що до звільнення йому не було запропоновано працевлаштування на іншу роботу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ прокурора Харківської області № 3389к від 14.12.2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора Прокуратури Жовтневого району м. Харкова та з органів Прокуратури Харківської області. Поновлено ОСОБА_2 на посаді прокурора Прокуратури Жовтневого району м. Харкова з 15.12.2015 року. Стягнуто з Прокуратури Харківської області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 року по день винесення рішення у розмірі 175585,77 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

6. Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на відсутність юридичної визначеності як невід'ємної складової принципу верховенства права у тлумаченні змісту словосполучення «успішного проходження ними тестування» і обмеженням можливості працевлаштування за результатами тестування лише одним із новостворених органів прокуратури судом виявлена невідповідність п.5-1 розділу XIII Закону України від 14.10.2014р. №1697-VІІ «Про прокуратуру» та Порядку положенням ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що зумовлює потребу в захисті суб'єктивного права позивача у спосіб скасування спірного наказу та поновлення на роботі в органах прокуратури на попередній посаді.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

7. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

8. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишено без змін.

9. Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, зазначив, що Прокуратурою Харківської області не було одночасно з попередженням запропоновано ОСОБА_2 усі наявні вакантні посади, які він може займати відповідно до своєї кваліфікації. Відповідачем не дотримана процедура звільнення та порушені трудові гарантії позивача, оскільки звільнення прокурора за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» можливо лише при дотриманні вимог, передбачених статтею 60 цього Закону, що також відповідає вимогам ч. 2 ст. 40 КЗпП, згідно з якою звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наказу Генеральної прокуратури України № 92ш від 23.09.2015р. реорганізація органів прокуратури проводиться з 15.12.2015р., але позивача звільнено з посади 14.12.2015р., тобто раніше фактичного проведення реорганізації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

10. Прокуратура Харківської області (далі - скаржник) у липні 2018 року звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року.

11. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

12. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що оскільки ОСОБА_2 не набрав необхідний рейтинговий бал, який би дозволяв йому претендувати на роботу у місцеві прокуратурі, у Прокуратури Харківської області не було законних підстав пропонувати переведення на іншу посаду в новоутвореній прокуратурі. Посилається на те, що кінцевим етапом реорганізації органів прокуратури є набрання законної сили Законом України «Про прокуратуру» в частині початку функціонування з 15.11.2015 року місцевих прокуратур.

13. Касаційна скарга містить клопотання скаржника про розгляд справи за участі його представника.

14. ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, яким просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін. Вважає, що лише норми Кодексу законів про працю України фактично стали нормативними підставами його звільнення та були порушені Прокуратурою Харківської області при його звільненні. Зазначає, що у період з моменту попередження про звільнення - 10.10.2015р. до дня звільнення - 14.12.2015р. іншої роботи в Прокуратурі Харківської області ОСОБА_2 запропоновано не було, незважаючи на наявність вакантних посад. Посилається на правові висновки Верховного Суду України, які наведені у постанові від 28.10.2014р. №21-484а14. Вважає, що відбулась лише зміна структурного підрозділу, в якому він працював.

15. Відзив на касаційну скаргу не містить клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи за його участі.

16. Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду. У зв'язку з неявкою позивача в судове засідання за його клопотанням розгляд даної справи було відкладено на 16 січня 2019 року на 14-00 год.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

17. Наказом прокурора Харківської області №1314к від 10.07.2013 року ОСОБА_2 було призначено стажистом на посаду прокурора Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області на умовах строкового трудового договору з 10.07.2013 року по 10.07.2014 року.

18. 29 травня 2014 року, враховуючи рішення атестаційної комісії, ОСОБА_2 призначено на посаду прокурора Лозівської міжрайонної прокуратури Харківської області безстроково.

19. Згідно наказу прокурора Харківської області №2489к від 28.11.2014 року позивача було переведено на посаду прокурора прокуратури Жовтневого району м. Харкова.

20. Наказом Генеральної прокуратури України № 92ш від 23.09.2015р., у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 р. місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізацій міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, виключено штатний розпис Прокуратури Жовтневого району м. Харкова та включений штатний розпис Харківської міської прокуратури № 2. У структурі Харківської місцевої прокуратури №2 встановлено 45 посад прокурорів та начальників відділів, 4 посади керівника місцевої прокуратури, його першого заступника та заступників.

21. 10 жовтня 2015 року прокурором Харківській області відповідно до ст. 49-2 КЗпП України та п. 5-1 «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», попереджено ОСОБА_2 про можливе його звільнення з 14.12.2015р. із займаної посади та органів прокуратури, у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»), у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі, оскільки наказом Генеральної прокуратури України № 92ш від 23.09.2015 р. з 15.12.2015 р. вносяться зміни до структури та штатного розпису Прокуратури Харківської області, якими передбачено скорочення посади, яку займає позивач.

22. Згідно рейтингового списку № 2 Харківської міської прокуратури № 2 Харківської області позивач проходив тестування для зайняття посади прокурора в цій прокуратурі та зайняв 56 місце з підсумковим балом « 81.7».

23. Усі кандидати, які у рейтинговому списку зайняли місце нижче 50-го на посади прокурорів Харківської місцевої прокуратури №2, не призначені у зв'язку із відсутністю штатних одиниць, у тому числі і ОСОБА_2, який перебував на 56 місці у рейтинговому списку.

24. Наказом Прокуратури Харківської області № 3389к від 14.12.2015р. ОСОБА_2 звільнено з посади прокурора Прокуратури Жовтневого району м. Харкова та з органів Прокуратури Харківської області, у зв'язку із реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

25. На дату звільнення позивача з роботи (14.12.2015 р.) діяв штатний розпис прокуратури Харківської області на 10.10.2015 р. зі штатною чисельністю 788 штатних одиниць, а станом на 15.12.2015р. діяв штатний розпис, який розроблявся на виконання вимог наказу Генеральної прокуратури України № 92ш від 23.09.2015р., зі штатною чисельністю 801 штатна одиниця.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

26. Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

27. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14.10.2014р. № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) .

28. Частина 1 статті 7 Закону № 1697-VII: Систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

29. Частина 4 статті 7 Закону № 1697-VII: Генеральна прокуратура України є органом прокуратури вищого рівня щодо регіональних та місцевих прокуратур, а регіональна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо місцевих прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

30. Частина 1 статті 12 Закону № 1697-VII: У системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

31. Частина 3 статті 16 Закону № 1697-VII: Прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

32. Додаток до Закону № 1697-VII: &lЧ;…&?н; Перелік і територіальна юрисдикція місцевих та військових прокуратур: Житомирська область: Харківська місцева прокуратура № 2: Жовтневий район міста Харкова, Київський район міста Харкова &?е;…&?а;

33. Абзац 3 пункту 1 розділу ХІІ Закону № 1697-VII: Цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім: статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

34. Пункт 11 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII: До утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

35. Підпункт «в» пункту 5-1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII: До набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону: прокурорами місцевих прокуратур призначаються: прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

36. Пункт 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII: Прокурор звільняється з посади у разі: ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

37. Стаття 60 Закону № 1697-VII: Прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

38. Умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур визначає Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора, затверджений наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 № 98 (далі - Порядок № 98).

39. Пункт 1.2 Порядку № 98: На посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

40. Пункт 1.4 Порядку № 98: Прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють. Прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які працюють у прокуратурах міст з районним поділом, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури в одній з місцевих прокуратур, що утворюються в межах відповідного міста.

41. Пункт 3.16 Порядку № 98: На підставі відомостей про результати тестування робоча група регіонального центру формує рейтинговий список, форма якого наведена у додатку 2 цього Порядку, по кожній місцевій прокуратурі окремо.

42. Пункт 5.2 Порядку № 98: Працівник, який на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

43. Пункт 9.1 Порядку № 98: Рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності.

44. Пункт 9.5 Порядку № 98: Керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

45. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

46. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (ч. 1 ст. 341 КАС України).

47. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

48. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, яка наведена у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, Суд зауважує, що, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

49. Зі змісту ч.3 ст.16 Закон № 1697-VII випливає, що призначення прокурора на посаду та звільнення його з посади здійснюється лише з підстав та в порядку, передбаченим Законом України від 14.10.2014р. № 1697-VII «Про прокуратуру», який є спеціальним у спірних правовідносинах. Отже, положення Кодексу законів про працю України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

50. Також посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 28.10.2014р. №21-484а14 є безпідставним, оскільки у вказаній постанові наведені правові висновки щодо застосування норм Кодексу законів про працю України, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

51. Аналізуючи ст. 7 Закону № 1697-VII, Суд зазначає, що даною нормою змінено систему органів прокуратури, зокрема, запроваджено створення місцевих прокуратур.

52. Саме на виконання вимог ст.ст.7, 12, п.1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ст.ст. 9, 14, пп.6 п.5-1 розділу ХІІІ Закону № 1697-VII, у зв'язку з утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припинення діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур наказом Генеральної прокуратури України №92ш від 23.09.2015р. внесені зміни до структури та штатного розпису Прокуратури Харківської області.

53. Вакантні посади прокурорів місцевої прокуратури заповнювались відповідно до п. 9.5 Порядку № 98. Тобто, передумовою обіймання даних посад слугувало проходження кандидатами тестування та зайняття у підсумковому рейтинговому місця, яке дає право на призначення до місцевої прокуратури.

54. Як випливає зі встановлених судами обставин, скаржник, пройшов етап тестування, зайняв 56 місце у підсумованому рейтинговому списку, що, зважаючи на норми пп. «в» п. 5-1 розділу ХІІІ Закону № 1697-VII, унеможливило обіймання скаржником посади прокурора у новоутвореній місцевій прокуратурі та слугувало підставою його звільнення з посади, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII.

55. Отже, Суд, враховуючи викладене, вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про протиправність звільнення позивача.

56. Суд також вважає необґрунтованою позицію суду апеляційної інстанції в частині пропозиції вакантних посад позивачу, з огляду на наступне.

57. Приписами статті 49-2 КЗпП України передбачено, що пропозиція вакантних посад роботодавцем у разі звільнення працівника у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці можлива, коли ці посади стосуються тієї ж професії чи спеціальності, якими в спірних правовідносинах є посади прокурорів. Проте, нормами спеціального законодавства - Закону № 1697-VII зазначено, що обіймання даних посад здійснюється на конкурсній основі, шляхом успішного проходження тестування та з врахуванням кількості штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

58. Відтак, вакантні посади скаржнику не пропонувалися, оскільки в Харківської міської прокуратури № 2, на роботу в якій претендував скаржник, посади заповнювалися у відповідності до Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури згідно рейтингового списку. Вакансії в Прокуратурі Харківської області або іншої прокуратури вищого рівня не могли бути запропоновані, оскільки переведення до прокуратури вищого рівня здійснюється на конкурсній основі.

59. Посилання суду першої інстанції на невідповідність п.5-1 розділу XIII Закону України від 14.10.2014р. №1697-VII «Про прокуратуру» та Порядку № 98 положенням ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на відсутність юридичної визначеності як невід'ємної складової принципу верховенства права у тлумаченні змісту словосполучення «успішного проходження ними тестування» і обмеженням можливості працевлаштування за результатами тестування лише одним із новостворених органів прокуратури - є безпідставним. Так, наведені положення Порядку № 98 є чіткими та передбачуваними і дозволяють дійти висновку, що успішність проходження тестування визначається набранням такої кількості балів, які дозволяють посісти рейтингове місце, яке дає право на призначення до місцевої прокуратури. Скаржник такої кількості балів не набрав. Крім того, наведені законодавчі акти не забороняли скаржнику брати участь в конкурсі до інших органів прокуратури.

60. З огляду на викладене, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли хибного висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та його поновлення на посаді прокурора Прокуратури Жовтневого району м. Харкова.

61. Крім того, Суд зазначає, що враховуючи правомірність звільнення ОСОБА_2 із займаної з посади, позовні вимоги про стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу є похідними та задоволенню не підлягають.

62. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій при ухваленні судових рішень неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних рішень. Так, судом першої інстанції допущено неправильне тлумачення Закону №1697-VII та Порядку № 98, а суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин Кодекс законів про працю України, який не підлягає застосуванню.

63. У відповідності до п.3 ч.1 ст.349 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

64. Згідно з ч.1 та ч.3 статті 351 КАС України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

65. Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних.

66. Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

67. Касаційну скаргу Прокуратури Харківської області - задовольнити.

68. Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Прокуратури Харківської області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

69. Повний текст постанови виготовлено 17 січня 2019 року.

70. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа