Справа № 0440/5914/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

24 жовтня 2018 року Справа № 0440/5914/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
03.08.2018 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" Куліша Віктора Миколайовича про визнання протиправною бездіяльність щодо невключння позивача до переліку кредиторів Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК"; зобов'язання включити вкладника до Загального реєстру владників, які мають право на відшкодування коштів за вкладамита затвердити відповідні зміни(доповнення) до Загального реєстру та забезпечити отримання вкладником гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами.
- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» Куліша Віктора Миколайовича включити ОСОБА_1 до Загального переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до Договору банківського вкладу «КЛАСІК» № В19-2083021/Т від 07.08.2014 р., затвердити відповідні зміни (доповнення) до Загального переліку та забезпечити отримання ОСОБА_1 гарантованих Фондом сум відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 р. вищевказане заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2014 р. було залишене без змін.
Проте через визнання неплатоспроможним та подальшою ліквідацією боржника ПАТ «АКТАБАНК» рішення суду не було виконане.
Також позивачем зазначено, що твердження відповідача про нікчемність Договору банківського вкладу «КЛАСІК» № В19-2083021/Т від 07.08.2014 р. є безпідставним та необґрунтованим. При цьому, посилається на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 провадження № 11-104апп18 та вказує, що будь-яких рішень судів з приводу застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України щодо Договору банківського вкладу «КЛАСІК» № В19-2083021/Т від 07.08.2014 р. відповідачем не надано.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 р. провадження у справі №0440/5914/18 було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку підготовчого провадження.
В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
Представником позивача подано заяву про розгляд справи в письмовому провадженні.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне.
Відповідно до Протоколу № 5 від 05.09.201 8 року було виявлено групу осіб у т.ч. Позивача, який формально має підстави на відшкодування вкладів ПАТ "АКТАБАНК" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб була виявлена група договорів банківського вкладу іа банківського рахунку, укладених за обставин, що можуть вказувати на приготування до заволодіиня державними коштами - коїш йми Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, шляхом штучного створення умов для отриманим компенсації вкладів.
За результатами роботи Комісії було встановлено, що колишнім керівництвом ПАТ "АКТАБАНК" було здійснено ряд операцій щодо так званої о "дробленням вкладні, розмір яких значно перевищував гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму відшкодування.
ОСОБА_5, за згодою попереднього керівництва Банку 07.08.2014 року достроково розриває депозитний вклад на загальну суму 56 445,88 доларів США. Внаслідок розірвання вкладу та повернення процентів за депозитним договором, клієнту проведено валюто обмінну операцію шляхом продажу іноземної валюти та конвертації її в гривну. В наслідок чого, станом на 07.08.214 року на поточному рахунку ОСОБА_5 обліковувалася сума у розмірі 705 573,50 грн., яка значно перевищувала гарантовану державою суму відшкодування по вкладах фізичних осіб.
При цьому, згідно Постанови НБУ №4б8/БТ від 07 серпня 2014 року ПАТ "АКТАБАИК" віднесено до категорії проблемних, зазначено що матеріалами позапланової інспекційної перевірки, яка розпочата 30 липня 2014 року згідно з розпорядження НБУ №450-р встановлено невиконання ПАТ "АКТАБАНК" вимог клієнтв, строк яких настав п'ять і більше робочих днів тому.
Натомість, як встановлено Протоколом, 07.08.2014 року копни в сумі 190 000,00 грн. з поточного рахунку, що належить ОСОБА_5 відразу були оформлені як окремий вклад за "новим" депозитним договором № В19-2083021/Т з іншої особою - ОСОБА_1, та перераховано на її депозитний рахунок.
Таким чином, ОСОБА_5 - 07.08.2014 року розділив свій вклад та відсотки по вкладу в загальному розмірі 705 573.50 грн. на 4 частини.
Наслідком укладення договорів банківський вкладів від 07.08.2014 року стало неправомірне збільшений cyми відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізчних осіб на 705 573,50 грн., без врахування відсотків по вкладам.
Враховуючи, що депозитний договір В19-2083021/Т від 07.08.2014 року було укладено без фактичного розміщення грошових коштів вкладника ОСОБА_1, а шляхом коригування бухгалтерських проводок банку - Договір банківського вкладу від 07.08.2014 року передбачав платіж (розміщення вкладу) і надали окремому вкладнику можливість неправомірно збільшити суму відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по своєму вкладу. Відповідно до цього, договір містить в собі ознаки нікчемності, передбачені п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
З урахуванням зазначеного вище, та з посиланням на відповідні норми чинного законодавства, повноважний представник відповідача просить суд у задоволенні пред'явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
У відповідності до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зважаючи на викладене, та, відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи описану вище явку сторін у судове засідання, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписуваного технічного засобу судом не здійснювалось.
Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду зазначеної справи в порядку письмового провадження, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив наступне.
29 серпня 2014 р. позивач звернувся до ПАТ "АКТАБАНК" із письмовою заявою, у якій просив достроково розірвати вищезазначений Договір банківського вкладу та виплатити позивачу належні до сплати грошові кошти.
Через відмову ПАТ "АКТАБАНК" розірвати Договір банківського вкладу та повернути кошти позивач був змушений звернутись із відповідним позовом до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.09.2015 р. заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2014 р. було залишене без змін.
Відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, вищезазначені факти щодо стягнення з ПАТ "АКТАБАНК" вищезазначених сум не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Проте через визнання неплатоспроможним та подальшою ліквідацією боржника ПАТ "АКТАБАНК" рішення суду не було виконане.
В подальшому державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "АКТАБАНК".
Також державний виконавець на підставі ч. 4 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" надіслав постанову про закінчення виконавчого провадження разом з виконавчим документом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" для подальшого виконання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" з проханням про виплату їй гарантованої суми за вкладом, що підтверджується наявними у справі заявами позивача від 30.01.2015 р., 21.03.2016 р. 23.08.2016 р. та 28.09.2017 р.
Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" повідомлено позивача, що під час складання переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок позики Фонду, була виявлена група договорів банківського вкладу та банківського рахунку, укладених за обставин, що можуть вказувати на приготування до заволодіння коштами Фонду, шляхом штучного створення умов для отримання компенсації вкладів. У зв'язку з цим, до прокуратури м. Дніпропетровська подано заяву про відкриття кримінального провадження. Тому рішення про виплату коштів таким вкладникам, в тому числі позивачу, буде прийнято після прийняття відповідного процесуального рішення в кримінальному провадженні.
В ході розгляду даної справи на адресу позивача від відповідача надійшло Повідомлення про нікчемність правочинів № 676 від 06 вересня 2018 р., у якому було зазначено про нікчемність Договору банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-2083021/Т від 07.08.2014 р. за ознаками, визначеними п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом гарантування за вкладами встановлені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон № 4452-VI).
Відповідно до частини першої статті 3, частини першої статті 4, частини першої статті 26, частин першої, другої, четвертої статті 27 Закону № 4452-VIФонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
За змістом статті 12 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду здійснює управління поточною діяльністю Фонду.
Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду; визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до розділу V цього Закону; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів; приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду; встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.
Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.
З аналізу викладених норм вбачається, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку наділена повноваженнями щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з урахуванням обставини, передбаченої частиною другою статті 26 Закону № 4452-VI.
Повноваження уповноваженої особи Фонду передбачені статтею 37 Закону № 4452-VI.
Згідно з частинами першою та другою зазначеної норми Закону уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.
На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; 4) повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 6) звертається до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку (частини друга і третя статті 37 Закону № 4452-VI).
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
За нормами частини п'ятої статті 27 Закону № 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону (частина шоста статті 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").
Відповідно до пунктів 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 серпня 2012 року №14 (Положення №14), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.
Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.
Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.
Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.
Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.
Інформація про вкладника в Переліку повинна забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.
У пункті 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.
Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.
Таким чином, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.
Відповідно до частини другої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України (частина третя статті 38 Закону № 4452-VI).
Згідно з частиною четвертою статті 38 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.
Відповідно до частини п'ятої статті 38 цього ж Закону у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
З аналізу зазначених норм вбачається як обов'язок уповноваженої особи, у визначені строки, скласти перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, так і обов'язок, протягом дії тимчасової адміністрації, забезпечити перевірку правочинів на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. При цьому, повідомлення стороні, про визначення договору нікчемним, може бути направлено уповноваженою особою Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації.
Стосовно твердження відповідача про нікчемність Договору банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-2083021/Т від 07.08.2014 р., суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
Умови Договору банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-2083021/Т від 07.08.2014 р. не передбачали будь-яких умов, що надавали б позивачу переваги (пільги) порівняно з іншими вкладниками.
Крім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Відповідно до п. 54 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.
Отже, вкладник та кредитор - це різні за своїм правовим статусом особи. Пункт 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" стосується не вкладників банку, а його кредиторів, тому застосування даної норми Закону та визнання з даних підстав Договору банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-2083021/Т від 07.08.2014 р. нікчемним є необгрунтованим.
Суд також зазначає, що Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 провадження № 11-104апп18 висловлено правові позиції, які полягають в наступному: якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-УІ не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.
Будь-яких рішень судів стосовно застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України щодо Договору банківського вкладу "КЛАСІК" № В19-2083021/Т від 07.08.2014 р. відповідачем не надано.
При цьому, з Повідомлення про нікчемність правочинів № 676 від 06 вересня 2018 р. не вбачається, у чому саме полягає порушення позивачем вимог п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Щодо твердження відпловідача про порушення вимог закону стосовно проведення за участю позивача "дроблення вкладу" суд зазначає наступне.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15 провадження № 11-104апп18 вказано, що поняття "подрібнення вкладів", "розбивка вкладів", вжиті у судових рішеннях, не є правовими. Фактично під "подрібненням" чи "розбивкою" розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.
Тобто, юридично такої підстави, як "дроблення вкладів", про яку зазначає відповідач, не існує. Під даним терміном розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.
Однак вказані операції не є протиправними або якимось чином забороненими.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі; 5) обов'язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за договором банківського вкладу «КЛАСІК» № В19-2083021/Т від 07.08.2014 р., як наслідок, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є правомірними та підлягають задоволенню.
Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 20.11.2018 р. у справі №820/1317/16 (провадження №11-817апп18), в якій зазначається, що У контексті конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, які виникли між позивачем, Фондом та уповноваженою особою Фонду, і визначення яких залежить від з'ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов'язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.
Акти, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Статтею 6 КАС (у редакції, чинній на час прийняття судами рішень) установлено право на судовий захист і зазначено, що кожна особа має право в порядку, визначеному цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС (у редакції, чинній на час вирішення цієї справи судами попередніх інстанцій) справою адміністративної юрисдикції визнавав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За змістом пункту 7 частини першої статті 3 КАС суб'єктом владних повноважень є, зокрема, будь-який суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій.
За правилами частин першої та другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на: правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій; публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Наведене узгоджується й з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) установлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
Спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI), тому його не можна вважати спором у зв'язку з процесом ліквідації банку.
ВеликаПалата Верховного Суду дійшла висновку, що Фонд є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
Процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами передбачає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду загального реєстру.
Підсумовуючи наведене, можна зазначити, що уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями на формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду з урахуванням положень частиною другою статті 26 Закону № 4452-VI, тобто в межах гарантованої суми відшкодування.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо позовної заяви про забезпечення отримання ОСОБА_8 гарантованих Фондом сум відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд приходить до висновку, що в цій частині позову позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з того, що забезпечення отримання ОСОБА_8 гарантованих Фондом сум відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є дискреційними повноваженнями відповідача, які не може перебирати на себе суд.
При цьому, суд зазначає, що положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції, в даному випадку, цього органу державної влади.
Враховуючи викладене вище, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача у питанні щодо забезпечення отримання ОСОБА_8 гарантованих Фондом сум відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Враховуючи задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 з оплати судового збору у розмірі 1409,60 грн.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» Куліша Віктора Миколайовича включити ОСОБА_1 до Загального переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до Договору банківського вкладу «КЛАСІК» № В19-2083021/Т від 07.08.2014 р., затвердити відповідні зміни (доповнення) до Загального переліку.
Щодо забезпечення отримання ОСОБА_8 гарантованих Фондом сум відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «АКТАБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - відмовити.
Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 з оплати судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн.) 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова