Справа № 807/542/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2079/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року (головуючого судді Іванчулинця Д.В.) розглянуте в порядку спрощеного провадження в м. Ужгород у справі №807/542/18 за позовом Ужгородського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Закарпатської області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Ужгородське об'єднане УПФ України Закарпатської області 14.06.2018 року звернулося в суд з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 56739,17 грн., як безпідставно стягнутих, що встановлено постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2016 року по справі № 308/3138/15-а.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.09.2018 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 10.12.2018 призначено справу №807/542/18 на 19.12.2018 о 09:30 год в порядку письмового провадження. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018 призначено справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 16.01.2019 з викликом сторін у справі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки дії управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо списання коштів з рахунку управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області визнано протиправними постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2016 року, відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, вимога позивача про стягнення з Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області на користь Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області 56739,17 грн., як безпідставно стягнутих є обґрунтованою.

Відповідно до приписів частини 3 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, що 25 квітня 2013 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області видав виконавчий лист у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді про перерахунок пенсії, яким зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області донарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 року по 31.12.2007 та з 22.05.20008 року по 22.07.2011 року виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

24.07.2013 прийнято постанову Львівського апеляційного адміністративного суду, яким зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді донарахувати та виплатити заявнику основну пенсію в розмірі не менше 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із урахуванням виплачених сум.

02.08.2013 державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області було відкрито виконавче провадження.

04.11.2013 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було змінено спосіб виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2013 року, а саме: стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді на користь позивача 51 581,07 грн.

04.12.2013 позивач подав відповідачу вказану ухвалу для виконання.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2013 в частині нарахування та виплати пенсії за період з 09.07.2007 року по 20.05.2010 було виконано, тому Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді повинно було нарахувати та виплатити позивачу пенсію у розмірі 51 581,07 грн. за період з 21.05.2010 по 22.07.2011.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді здійснило перерахунок пенсії, яка повинна була бути виплачена позивачу за період з 21.05.2010 по 22.07.2011.

Такий перерахунок здійснено у формі розпорядження № 201545 від 08.08.2013, згідно якого позивачу нараховано за період з 21.05.2010 по 22.07.2011 - 71 489,07 грн., а виплачено раніше 19 908 грн., тому до виплати нараховано 51 581,07 грн.. Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді в листі від 17.12.2013 року повідомило орган ДВС, що нараховані кошти будуть виплачені після надходження коштів для фінансування даної категорії виплат.

Згідно отриманої з ДПС України відповіді від 10.12.2013 року № 3106114 слідує, що Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді має відкриті рахунки як в органах Державної казначейської служби України, так і в комерційних банках, а саме: в АТ «Ощадбанк» та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива».

Отримавши з Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді докази нарахування позивачу пенсії за період з 21.05.2010 по 22.07.2011, відповідач виніс постанову, якою повернув виконавчий лист та ухвалу суду про зміну способу виконання позивачу з посиланням на пункт 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому відповідач послався на ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» та постанову Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, якою затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників.

10.02.2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області із урахуванням зміни позовних вимог, просив суд визнати неправомірною (незаконною) та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області Секерні Валерія Миколайовича від 27.12.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 39176873; зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області (площа Ш. Петефі, 14, м. Ужгород) поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 25.04.2013 року № 712/23559/12, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області та вжити заходи до Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді з метою повного виконання рішення суду; зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області (площа Ш. Петефі, 14, м. Ужгород) вжити заходи до Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді з метою донарахування ОСОБА_1 10 239, 23 грн. та стягнення 61 820,3 грн. на користь ОСОБА_1; зобов'язати Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області (площа Ш. Петефі, 14, м. Ужгород) відкрити виконавче провадження з виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2013 року з врахуванням ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.11.2013 року у справі № 308/16660/13-а.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2014 року позов задоволено частково. Визнано неправомірною (незаконною) та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області Секерні Валерія Миколайовича від 27.12.2013 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № 39176873. Зобов'язано Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області (площа Ш. Петефі, 14, м. Ужгород) поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 25.04.2013 року № 712/23559/12, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області залишено без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2014 р. по справі № 308/1647/14-а - без змін.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 28.01.2015 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області про скасування постанови.

Розпорядженням №39176873/9-18 старшого державного виконавця Білинець В.О. вказується, що грошові кошти 51581 грн. 07 коп. слід перерахувати ОСОБА_1, як погашення заборгованості згідно виконавчого листа №712/23599/12 виданого 25.04.2013 року Ужгородським міськрайонним судом та ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 04.11.2013 про зміну способу порядку виконання ЄДРВП №39176873.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Білинець В.О. закрито виконавче провадження ВП №39176873 з підстави повного фактичного виконання судового рішення, що підтверджується платіжним дорученням №44 про проведення перерахунку від 06 лютого 2015 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області задоволено повністю. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2013 року у справі № 308/16660/13-а - скасовано та прийнято нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення відмовлено повністю.

07 жовтня 2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області винесено постанову по справі № 308/3138/15-а, якою дії управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо списання коштів на загальну суму 56739,17 грн., а також виконавчого збору у розмірі 5158,10 грн. з рахунку управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області - визнано протиправними. Суд встановив, що відповідачем при винесенні платіжних вимог про списання коштів порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2017 року вищезазначена постанова залишена без змін.

Також по справі встановлено, що 17 листопада 2016 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про ухвалення додаткового рішення, просив ухвалити додаткове рішення по справі № 308/3138/15-а та стягнути з управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області на свою користь 56739,17 грн. як безпідставно стягнутих.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2018 року позивачу було відмовлено з посиланням на ту обставину, що суд ухвалив рішення щодо всіх заявлених позивачем позовних вимог, а інші підстави для ухвалення додаткового рішення у даній справі, визначені статтею 252 КАС України (у редакції від 03 жовтня 2017 року), - відсутні.

Суд не погоджується із твердженням відповідача про те, що позивач повторно оспорює обставини, встановлені рішенням суду, оскільки ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2018 року позивачу було відмовлено в ухваленні додаткового рішення по справі № 308/3138/15-а, предметом розгляду якої були дії управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо списання коштів на загальну суму 56739,17 грн., а також виконавчого збору у розмірі 5158,10 грн. з рахунку управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області, а не стягнення коштів.

Відповідно до частин 2-3 статті 14 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частиною 1 статті 255 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017 року) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Аналогічні положення містяться в частинах 2-3 статті 14 та статті 370 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

При цьому, в положеннях частини 1 статті 370 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) наголошується на тому, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до положень статті 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як встановлено судом, виконавчий лист № 712/23559/12, виданий Ужгородським міськрайонним судом 25 квітня 2013 року, відповідає вимогам, встановленим Законом № 606-XIV.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI, набрав чинності 1 січня 2013 року) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом № 606-XIV, та особливості їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом № 606-XIV, із заявою про виконання рішення суду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» від 19 вересня 2013 року № 583-VII (набрав чинності 16 жовтня 2013 року; далі - Закон № 583-VII) частину другу статті 3 Закону № 606-XIV викладено у новій редакції, відповідно до якої рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Крім цього, згідно із Законом № 583-VII розділ II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI доповнено новим пунктом 3, відповідно до якого виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Як встановлено апеляційним судом 04.11.2013 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було змінено спосіб виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2013 року, а саме вказано стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді на користь позивача 51 581,07 грн., однак ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області задоволено повністю. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2013 року у справі № 308/16660/13-а - скасовано та прийнято нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення відмовлено повністю, яка відсутня в матеріалах виконавчого провадження, а тому посилання скаржника на виконання рішення, яке набрало законної сили з підстав що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було змінено спосіб виконання шляхом стягнення суми є протиправним, оскільки така ухвала була скасована апеляційним судом.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також оскільки дії управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо списання коштів з рахунку управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області визнано протиправними постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2016 року, залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду 24.01.2017 року, тому суд вважає, беручи до уваги частини 4 статті 78 КАС України, що вимога позивача про стягнення з Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області на користь Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області 56739,17 грн., як безпідставно стягнутих, являється обґрунтованою та підлягає до задоволення, відповідачем порушено вимоги Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що встановлено рішенням апеляційного суду, яке набрало законної сили.

Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, які встановлені апеляційним судом з врахуванням відповідного виконавчого провадження, та лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає вірною, також посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року справа №910/23967/16 є не вірним, оскільки не є аналогічними підставами, які наявні в цій адміністративній справі.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 313, 316, 321, 322, 328 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області - залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі №807/542/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 21.01.2019