Справа № 826/7478/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7478/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничук В.П.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року, суддя Григорович П.О., у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа: Державне підприємство "Чернігівторф" про стягнення заборгованості у розмірі 4 691 443,41 грн.,-

У С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у Чернігівській області звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство "Чернігівторф", в якому просило звернути стягнення податкового боргу ДП "Чернігівторф" в сумі 4 691 443,41 грн. на кошти Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за Державним підприємством "Чернігівторф" обліковується податковий борг у сумі 4 691 443,41 грн. З метою погашення податкового боргу та на виконання вимог статті 96 Податкового кодексу України позивач звернувся до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, у сфері управління якого знаходиться Державне підприємство "Чернігівторф", із поданням про вжиття заходів з погашення боргу названого боржника, проте у відповідь отримало безпідставну, на думку позивача, відмову. Враховуючи наведене у сукупності та приписи норм статті 95 Податкового кодексу України позивач просить суд задовольнити позов.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Державне підприємство «Чернігівторф» перебуває на податковому обліку у Чернігівській ОДПІ з 19.07.1997 року за №7564, зареєстроване виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 21.06.1994 року.

Податковий орган зазначає, що за Державним підприємством «Чернігівторф» обліковується податковий борг на загальну суму 4 691 443,41 грн., в т.ч. по податку на додану вартість в сумі 4 436 234,45 грн. (з них: основний борг - 3 803 676,82 грн., пеня - 632 557,63 грн.); земельному податку з юридичних осіб в сумі 255 208,96 грн. (з них: основний борг, що підлягає стягненню - 232 436,92 грн., пеня - 22 772,04 грн.).

Крім того, позивач зазначає, що ним були здійснені заходи стягнення податкового боргу Державного підприємства «Чернігівторф» в судовому порядку.

Так, згідно постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.10.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 року, по справі №825/2882/15-а, відмовлено в задоволенні адміністративного позову ДПІ у м. Чернігові до Державного підприємства «Чернігівторф» про надання дозволу на погашення податкового боргу з тих підстав, що відповдач є державним підприємством та відноситься до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Будучи державним підприємством, відповідач є лише розпорядником майна, яке перебуває у нього у господарському віданні, тому погашення боргу відповідача за рахунок майна, що йому не належить є неправомірним.

Також, згідно постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2016 року по справі №825/249/15-а, задоволено адміністративний позов ДПІ у м. Чернігові до Державного підприємства «Чернігівторф» про стягнення податкового боргу в сумі 2 029 799,34 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 року, розстрочено виконання постанови від 26.02.2016 року по справі №825/249/15-а , проте, згідно графіку погашень, Державним підприємством «Чернігівторф» податковий борг не сплачується.

Відповідно до постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2016 року по справі №825/1369/16, задоволено адміністративний позов Чернігівської ОДПІ до Державного підприємства «Чернігівторф» про стягнення податкового боргу в сумі 3 791 657,38 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.11.2016 року, розстрочено виконання постанови від 23.08.2016 року по справі №825/1369/16, проте, згідно графіку погашень, Державним підприємством «Чернігівторф» податковий борг не сплачується.

Згідно постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 року по справі №825/2403/16 задоволено адміністративний позов ГУ ДФС у Чернігівській області до Державного підприємства «Чернігівторф» про стягнення податкового боргу в сумі 69 222,56 грн.

Також, відповідно до постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.01.2017 року по справі №825/2331/16, задоволено адміністративний позов Чернігівської ОДПІ до Державного підприємства «Чернігівторф» про стягнення податкового боргу в сумі 1 943 838,25 грн.

Крім того, згідно ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.08.2017 року, розстрочено виконання постанови від 25.01.2017 року по справі №825/2331/16, проте, згідно графіку погашень, Державним підприємством «Чернігівторф» податковий борг не сплачується.

30.11.2017 року ГУ ДФС у Чернігівській області листом №6818/10/25-01-17-01, звернулось до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, в якому просило у найкоротший термін прийняти рішення щодо погашення податкового боргу ДП «Чернігівторф», про що поінформувати контролюючий орган, відповідно до положень ст. 96 Податкового кодексу України.

Листом від 03.01.2018 року №04/10-50 відповідач повідомив ГУ ДФС у Чернігівській області про те, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є центральним органом виконавчої влади, утримання якого здійснюється за рахунок державного бюджету, видатки на погашення податкового боргу підприємствами галузі ПЕК перед державним бюджетом не передбачено. Також зазначено, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України подавало пропозиції Міністерству економічного розвитку та торгівлі України, щодо вилучення ДП «Чернігівторф» з переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. Крім того, зазначено, що з метою реалізації норм податкового законодавства відповідач звернувся до ДП «Чернігівторф» з проханням вжити дієвих та ефективних заходів, щодо покращення фінансової дисципліни в частині сплати податкового боргу і недопущення в подальшому випадків несплати податкових зобов'язань, за умови виплати заробітної плати працівникам.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунку 87.2 статті 87 Податкового кодексу України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Стаття 88 Податкового кодексу України передбачає, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Разом з тим, положеннями пункту 89.3 статті 89 цього Кодексу визначено, що до акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Відповідно до положень статті 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Особливості погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації визначені в статті 96 Податкового кодексу України.

Пунктом 96.2 статті 96 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

- надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків;

- досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету;

- ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

- виключення платника податків із переліку об'єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно з пунктом 96.3 статті 96 Податкового кодексу України відповідь щодо прийняття одного із зазначених рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.

У разі неотримання зазначеної відповіді у визначений цим пунктом строк або отримання відповіді про відмову у задоволенні його вимог контролюючий орган зобов'язаний звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу чи органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство або його майно.

Отже, стаття 96 Податкового кодексу України зобов'язує контролюючий орган звернутися до суду із позовною заявою про звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває таке державне (комунальне) підприємство у тому випадку, якщо: а) не отримано відповіді органу виконавчої влади протягом 30 календарних днів з дня направлення відповідного подання контролюючого органу; б) отримано відповідь про відмову у задоволенні його вимог.

Таким чином, обов'язковою умовою для звернення контролюючого органу до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить платник податків-боржник, з поданням щодо прийняття рішення, є неможливість погашення податкового боргу з суми коштів, отриманої від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації.

Крім того, колегія суддів зазначає, що звернення з позовом про стягнення податкового боргу на кошти державного органу, в управлінні якого перебуває державне підприємство, можливе за умови, якщо таке підприємство не підлягає приватизації.

Нормами Податкового кодексу України визначено, що не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків майно, включене до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств.

Згідно із цією нормою порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України.

Наказом Фонду державного майна України від 29 грудня 2010 року №1954, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 січня 2011 року за №109/18847, затверджено Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства (далі - Положення №1954), яким передбачено складання підприємством та затвердження органом, уповноваженим управляти державним майном, переліку майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, та майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу.

Разом з тим, відповідно до пункту 87.5 статті 87 і пункту 95.22 статті 95 Податкового кодексу України, у разі, якщо здійснення заходів щодо продажу майна платника податків не привело до повного погашення суми податкового боргу, орган стягнення може визначити додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи.

Контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків. Сума коштів, що надходить у результаті стягнення дебіторської заборгованості, в повному обсязі (але в межах суми податкового боргу) зараховується до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків. Сума дебіторської заборгованості, що стягнута понад суму податкового боргу, передається у розпорядження платника податку.

Отже, для цілей звернення контролюючого органу (позивача) до відповідача з поданням та стягнення з нього сум податкового боргу, податковий орган має довести вжиття ним всіх вичерпних заходів щодо погашення Державного підприємства «Підприємство ДКВС України 123» податкового боргу, а також дотримання всіх правил та процедур, які є передумовою звернення з поданням до Міністерства юстиції України та звернення з позовом до нього.

Для цілей стягнення боргу Державного підприємства «Підприємство ДКВС України 123» з відповідача позивач має, крім іншого, довести: відсутність у підприємства майна, яке, в контексті положень пункту 96.2 статті 96 Податкового кодексу України та приписів Положення №1954, може бути джерелом погашення податкового боргу та яке не входить до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, або ж, у разі ж наявності такого майна та здійснення заходів з його реалізації, - недостатність коштів, отриманих від його реалізації, для погашення податкового боргу; відсутність у підприємства, в контексті положень пункту 87.5 статті 87 та пункту 95.22 статті 95 Податкового кодексу України, додаткових джерел погашення податкового боргу (дебіторської заборгованості) або ж недостатність коштів, стягнутих з дебітора боржника в погашення податкового боргу підприємства.

Як вбачається із матеріалів справи, за результатами розгляду подання позивача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України надіслало на адресу позивача лист від 03.01.2018 року №04/10-50, відповідно до якого повідомило, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є центральним органом виконавчої влади, утримання якого здійснюється за рахунок державного бюджету, видатки на погашення податкового боргу підприємствами галузі ПЕК перед державним бюджетом не передбачено. Також зазначено, що Міністерство енергетики та вугільної промисловості України подавало пропозиції Міністерству економічного розвитку та торгівлі України, щодо вилучення ДП «Чернігівторф» з переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації. Крім того, зазначено, що з метою реалізації норм податкового законодавства відповідач звернувся до ДП «Чернігівторф» з проханням вжити дієвих та ефективних заходів, щодо покращення фінансової дисципліни в частині сплати податкового боргу і недопущення в подальшому випадків несплати податкових зобов'язань, за умови виплати заробітної плати працівникам.

Наведене свідчить, що відповідачем дотримано строку на надання відповіді за результатами розгляду подання позивача, а також відповідь Міністерства енергетики та вугільної промисловості України не містить відмови в задоволенні вимог подання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутня одна з обов'язкових передумов для звернення позивача до суду з даним позовом та покладання на Міністерство енергетики та вугільної промисловості України обов'язку із сплати податкового боргу Державного підприємства "Чернігівторф", оскільки контролюючим органом не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що ним було використано повний перелік дій, визначених законодавцем щодо порядку встановлення та стягнення податкового боргу державного підприємства.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем встановлених статтею 96 Податкового кодексу України умов для звернення стягнення податкового боргу на кошти державного органу, а відтак не вбачає підстав для стягнення з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України податкового боргу Державного підприємства "Чернігівторф".

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування не має.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 16 січня 2019 року.