Справа № 804/2484/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/2484/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

секретар судового засідання: Троянов А.С.

за участю: позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідачів: Орлової Юлії Павлівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 (суддя Рябчук Олена Сергіївна, дата складання повного тексту 16.07.2018)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Державної казначейської служби України, Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошового забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до Державної казначейської служби України, Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошового забезпечення. З урахуванням уточнення адміністративного позову просив (а.с. 135-155 т. 1):

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області по не виплаті позивачу грошового забезпечення в період з 17 травня 2011 року по грудень місяць (включно) 2012 року на загальну суму 24 640 грн.;

- стягнути (зобов'язати нарахувати та виплатити) з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача заробітну плату (грошове забезпечення) в розмірі 24 640 грн.;

- стягнути (зобов'язати нарахувати та виплатити) з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 135674 грн.;

- стягнути (зобов'язати нарахувати та виплатити) з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача грошову компенсацію за невикористану частину чергової відпустки за 2015 рік в 29 діб;

- стягнути з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача витрати по підготовці справи до розгляду в розмірі 6000 грн.;

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в процесі проходження служби в органах внутрішніх справ на посаді начальника дільничних інспекторів Самарського районного відділу Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області позивача неодноразово на підставі наказів та розпоряджень керівництва було залучено до виконання службових обов'язків у понаднормовий час, однак грошове забезпечення з 17.05.2011 р. по грудень (включно) 2012 року виплачено не було. Такі обставини були встановлені постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 р. по справі №804/804/7441/14. Рішення набрало законної сили 25.08.2015 р. За фактом службової недбалості з боку керівництва відкрито кримінальне провадження №0000071 (ч.1 ст. 367 Кримінального кодексу України). В ході проведення досудового розслідування встановлено, що позивач залучався до роботи у понаднормовий час, на добове чергування. З урахуванням положень ст. 106 Кодексу законів про працю загальний розмір недоплаченого грошового забезпечення становить 24 640 грн. У відповідності до ст. 117 Кодексу законів про працю установа повинна виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 05.11.2015 р. по 05.04.2018 р. у сумі 135 674 грн. Позивач посилається на постанову Верховного Суду України від 27.04.2016 р. по справі 6-113цс16, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 02.11.2016 р. по справі №К/800/9432/16. Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. у зв'язку із невиплатою грошового забезпечення за роботу у наднормовий час, що призвело до незручностей, емоційно-нервового збудження, пригніченого стану, порушення звичайного способу життя та негативного впливу на стан здоров'я. Позивач вказав, що при звільненні в нього залишалась не використана частина чергової відпустки за 2015 р. в 29 діб, компенсація за яку, також, не виплачена. Та, при підготовці справи до розгляду ним було понесено витрати в розмірі 6000 грн., що підтверджується договором про надання юридичних послуг.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтовано тим, що, оскільки судом не встановлено фактичну кількість відпрацьованого позивачем понаднормового часу, підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів провести перерахунок грошового забезпечення в частині компенсації понаднормово відпрацьованого часу у складі конвоїв та для охорони громадського порядку, відсутні, як і відсутні підстави для задоволення вимог в частині зобов'язання нарахування компенсації за виконання службових обов'язків у понаднормовий час при залученні на добові чергування у якості помічника відповідального від керівництва Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та відповідального від керівництва Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за період з 17.05.2011 р. по 01.05.2012 р., оскільки такі вимоги по суті вже вирішено при розгляді справи №804/7441/14, за результатами розгляду якої прийнято рішення, яке набрало законної сили та яким встановлено неможливість здійснення розрахунку сум грошового забезпечення на підставі документів, які використав позивач.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд першої інстанції не вжив відповідних заходів для витребування з Дніпропетровського окружного адміністративного суду справи № 804/7441/14, в якій, на думку позивача наявні належним чином завірені розпорядження та накази і інші документи, з яких можливо перевірити розрахунок недоплаченого грошового забезпечення за понаднормовий час, зроблений позивачем, та встановити фактичну кількість годин, відпрацьованих позивачем понаднормово; у зв'язку з цим суд першої інстанції не зміг встановити фактичну кількість відпрацьованого позивачем часу та не надав повну, об'єктивну і обґрунтовану оцінку розрахунку недоплаченого грошового забезпечення, що був викладений позивачем в позові (а.с.2-6 т. 2).

Представником відповідачів надано до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, згідно яких висловлені заперечення проти апеляційної скарги, просять апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В відзиві відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області зазначається про те, що пунктом 2 постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294 встановлено, що виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ України. Тому виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалася Дніпропетровським МУ ГУ МВС. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства. Облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин. До 2013 року в Самарському РВ ДМУ табель обліку робочого часу не вівся, у зв'язку з чим і не подався до Дніпропетровським МУ ГУ МВС. Рішення суду у справі №804/7441/14 про яке зазначає позивач, набрало законної сили, воно є преюдиціальним для вирішення даної справи. Цим рішенням встановлено факт неможливості здійснення розрахунку сум грошового забезпечення на підставі документів, які використав позивач. Зазначене виключає можливість повторного дослідження доказів, що були досліджені у справі № 804/7441/14 (а.с. 29-33 т. 2).

В відзиві відповідача Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області зазначено, що після добових чергувань відповідно до графіків розстановки нарядів позивачу надавався відпочинок у відповідності до норм Інструкції по організації роботи чергової частини міського, районного відділу/управління внутрішніх справ, що затверджена наказом МВС України від 18.08.1992 №485. Позивачем не надано жодних доказів, що рішеннями відповідача порушені права позивача (а.с. 37-41 т. 2).

В відзиві відповідача Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області також зазначено, що після добових чергувань відповідно до графіків розстановки нарядів позивачу надавався відпочинок у відповідності до норм Інструкції по організації роботи чергової частини міського, районного відділу/управління внутрішніх справ, що затверджена наказом МВС України від 18.08.1992 №485. Позивачем не надано жодних доказів, що рішеннями відповідача порушені права позивача (а.с. 45-49 т. 2).

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Також позивач зазначив, що вимоги позовної заяви, справа по якій розглянута в 2014 році, схожі, але не однакові з позовною заявою по даній справі.

Представник відповідачів (Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області) у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним в відзивах на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 17.05.2011 р. перебував на службі в органах внутрішніх справ на посаді начальника сектору дільничних інспекторів Самарського районного відділу Дніпропетровського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. Наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області №485 позивача звільнено з органів внутрішніх прав згідно з п.10-11 розділу ІХ Закону України "Про національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних Сил за п.64 "г" (через скорочення штатів), який, за даними позивача, оскаржується у справі №894/1382/16. Судом першої інстанції також встановлено, що сторонами не заперечується факт залучення позивача до роботи у понаднормовий час у період з 17.05.2011 р. по грудень (включно) 2012 р.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 р. №565-XII, Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України від 29.07.1991 р. №114, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", норми Наказу від 31.12.2007 №499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 р. № 197 "Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні".

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 р. №565-XII, що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України "Про міліцію") міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Водночас, частиною 1 ст. 16 Закону України "Про міліцію" передбачено, що особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

При цьому, в силу частини 1 ст. 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України від 29.07.1991 р. №114 (далі - Положення №114, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 10 Положення №114, встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з пунктом 12 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Слід звернути увагу, що частиною 1 ст. 19 Закону України "Про міліцію" визначено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №1294, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з абз. 1 п. 2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації (далі - державні органи).

На виконання вказаної Постанови №1294 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 31.12.2007 №499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції №499 ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Так, згідно до ч.ч. 12 та 13 ст. 22 Закону України "Про міліцію" передбачено, що для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Аналогічна правова норма також міститься у Положенні №114, а саме в абзаці 1 пункту 21 цього Положення, згідно з яким для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Згідно з абз. 3 п. 21 Положення №114 при змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної, вечірньої та нічної зміни.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 р. № 197 "Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні" (далі - Постанова №197, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням. Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі.

Слід звернути увагу, що матеріали справи не містять підтверджень, що в період з 17 травня 2011 року по грудень місяць (включно) 2012 року позивачу надавалися або не надавалися дні відпочинку за відпрацьований понаднормова час служби.

При цьому, матеріали справи містять довідку МВС України в Дніпропетровській області (надана на запит суду апеляційної інстанції), згідно якої графіки, табеля та інша документація відносно служби в понаднормовий час за 2011-2013 роки знищено у зв'язку з закінченням терміну зберігання зазначених документів (а.с. 124 т. 2).

Відповідно до п. 402 Наказу Міністерства Юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» термін зберігання документів (звіти, ві до мо с ті, доповідні записки, баланс робочого ча су, листи) про об лік ро бо чого ча су становить 3 роки.

Відповідно до п. 408 цього ж Наказу Міністерства Юстиції України термін зберігання та бе лів обліку використання робочого часу становить 1 рік.

Також, матеріали справи містять довідку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (надана на запит суду апеляційної інстанції), згідно якої зазначено, що виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу в понаднормовий час проводиться відповідно до пп. 3.7.1., 3.7.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499, згідно якої підставою для залучення працівників до понаднормової служби є: письмові накази керівників органів внутрішніх справ; графіки, затверджені керівниками та табелі обліку надурочного часу з обов'язковою відміткою кількості відпрацьованих годин. Накази, графіки та табелі за службу в понаднормовий час за період з 17 травня 2011 року по грудень 2012 року на старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, начальника сектору дільничних інспекторів міліції Самарського РВ ДМУ ГУМВС України до СФЗБО ДМУ (Сектор фінансового забезпечення бухгалтерського обліку Дніпровського міського Управління) не надходили (а.с. 125 т. 2).

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи містять Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року справа № 804/7441/14, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність начальника Самарського РВ ДМУ ГУМ України в Дніпропетровській області підполковника міліції ОСОБА_6, що виразилося в порушенні вимоги п. 3.7.5. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», а саме в незабезпеченні ведення щомісячного табелю обліку робочого часу відносно позивача в період з 17.05.2011 року по 01.05.2012 року. В іншій частині позову - відмовлено. А саме Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року справа № 804/7441/14 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вимог щодо зобов'язання керівництво ГУМВС України у Дніпропетровській області провести перерахунок нарахованого грошового забезпечення з урахуванням відпрацьованого ОСОБА_1 понаднормового часу за період з 17.05.2011 року по 01.05.2012 року, а також відмовлено в задоволенні вимоги про стягнення з ГУМВС України у Дніпропетровській області нараховане ОСОБА_1 за відпрацьований понаднормовий час за період з 17.05.2011 року по 01.05.2012 року (а.с. 26-31 т. 1).

Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року справа № 804/7441/14 набула законної сили згідно Ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2015 року (а.с. 32-33 т. 1).

В силу ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки, Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 року справа № 804/7441/14, встановлено факт неможливості здійснення розрахунку сум грошового забезпечення на підставі документів, які використав позивач, то зазначене виключає можливість повторного дослідження доказів, що були досліджені у справі № 804/7441/14, оскільки воно є преюдиціальним для вирішення даної справи.

Порядок здійснення компенсації за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні визначено пунктом 3.7 Розділу ІІІ "Виплата грошового забезпечення" Інструкції №499.

Так, пп. 3.7.1. п. 3.7 Інструкції №499 передбачено, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

При цьому, згідно з пп. 3.7.4. п. 3.7 Інструкції №499 підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є:

а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ;

б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин (пп. 3.7.5. п. 3.7 Інструкції №499).

Одночасно, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що для повного та всебічного розгляду справи, було задоволено клопотання позивача про витребування табелів обліку понаднормового робочого часу ОСОБА_1 за період з 17.05.2011 року по грудень 2012 року (включно). У відповідь надані довідки про сплив терміну зберігання даних документів.

Частиною сьомою статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 вказаної Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції враховуючи, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності органу внутрішніх справ за затримку розрахунку при звільненні особи рядового і начальницького складу ОВС, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, суд дійшов до висновку, про те, що під час розрахунку розміру грошового забезпечення повинні застосовуватися норми трудового законодавства, а саме приписи Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом пункту 1.4. Інструкції № 499, грошове забезпечення виплачується особам рядового та начальницького складу ОВС, які призначені на штатні посади, зокрема, в управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, їм підпорядкованих органах. Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Водночас, Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду №804/7441/14 від 03.11.2014 р., яка набрала законної сили, встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів провести перерахунок грошового забезпечення в частині компенсації понаднормово відпрацьованого часу у складі конвоїв та для охорони громадського порядку в зв'язку з не встановленням фактичної кількості відпрацьованого позивачем понаднормового часу.

Вказаною постановою, також, зазначено про безпідставність позовних вимог в частині зобов'язання нарахування компенсації за виконання службових обов'язків у понаднормовий час при залученні на добові чергування у якості помічника відповідального від керівництва Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та відповідального від керівництва Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області в зв'язку з тим, що після добових чергувань відповідно до графіків розстановки нарядів позивачу надавався відпочинок у відповідності до норм, встановлених Інструкцією № 485.

Отже, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили по справі №804/7441/14, є преюдиціальним фактом при вирішенні даної справи по суті. Усі порушені ОСОБА_1 питання по суті є питаннями, які вирішенні у справі №804/7441/14.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до пояснень позивача розрахунок сум грошового забезпечення, наведений в позовній заяві, здійснений позивачем на підставі документів, які містяться в матеріалах справи №804/7441/14.

При цьому, Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду №804/7441/14 від 25.08.2015 р. встановлено наступні обставини:

"З матеріалів справи вбачається і це не заперечувалося сторонами, що в період з 17.05.2011 р. по 01.05.2012 р. позивач залучався до виконання службових обов'язків у понаднормовий час. Між тим, табель обліку робочого часу з відмітками понаднормового виходу на службу, зокрема і стосовно позивача, службовими особами не вівся.

Підставою для обліку й оплати понаднормового часу служби є письмовий наказ, підписаний керівником органу внутрішніх справ, і табель обліку понаднормового виходу, затвердженого керівником. З огляду на відсутність такого табелю обліку за вказаний позивачем період, встановити фактичну кількість відпрацьованих позивачем годин понаднормово не можливо.

Накази, розпорядження, графіки чергувань та розстановки нарядів, на які посилається позивач, лише підтверджують факт залучення позивача до роботи у понаднормовий та нічний час, проте зазначені документи не містять відомостей щодо фактичної кількості відпрацьованих годин та дійсного виходу в цей час позивача на службу.

За таких обставин, є вірними висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог позивача в частині зобов'язання відповідачів провести перерахунок грошового забезпечення з урахуванням відпрацьованого понаднормового часу за період з 17.05.2011 року по 01.05.2012 року та стягнення відповідних перерахованих сум."

Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено не можливість здійснення розрахунку сум грошового забезпечення на підставі документів, які використав позивач.

Водночас, в рішеннях суду першої та апеляційної інстанції по справі №804/7441/14, які набрали законної сили, вже надано оцінку тим доказам про які зазначає повторно позивач, однак, надана оцінка виключає можливість повторного дослідження доказів при розгляді цієї (№ 804/2484/18) адміністративної справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі як на доказ у спростування позовних вимог посилались на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду №804/7441/14 від 03.11.2014 р., яка є преюдиціальною по відношенню до справи що розглядається, водночас, позивачем в 2018 році заявлені вимоги, які по суті вже вирішено при розгляді справи №804/7441/14.

Отже, за наведених обставин у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову відносно не виплати позивачу грошового забезпечення в період з 17 травня 2011 року по грудень місяць (включно) 2012 року на загальну суму 24 640 грн. та стягнення зазначеної суми.

Також на думку колегії суддів апеляційної інстанції відсутні підстави для стягнення (зобов'язання нарахувати та виплатити) з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 135674 грн., оскільки відсутні докази на підтвердження стягнення зазначеної суми.

Щодо вимоги позивача про стягнення (зобов'язати нарахувати та виплатити) з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь позивача грошову компенсацію за невикористану частину чергової відпустки за 2015 рік в 29 діб - матеріали справи також не містять підтверджень щодо цього.

Оскільки, відсутні підстави для задоволення позову та апеляційної скарги, то не підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені позивачем.

Відсутність підстав для задоволення позову є ключовою підставою для відмови в задоволенні вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, водночас матеріали справи не містять підтверджень та підстав для стягнення з Державної казначейської служби України на користь позивача моральної шкоди в розмірі 100000 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 р. - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 15.01.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 15.01.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 18.01.2019.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

суддя: А.В. Суховаров

суддя: Т.І. Ясенова