Справа № 1740/2191/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року № 857/2505/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі №1740/2191/18 (суддя Комшелюк Т.О., рішення ухвалене о 12/45 год, м.Рівне, повний текст складено 20 вересня 2018 року) за його позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП) звернувся до суду із позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - ГУДФС) в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.06.2017 №193915-13 (далі - ППР) в частині визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки по об'єктах нежитлової нерухомості із застосуванням ставки податку встановленої рішенням Дубровицької міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 27 січня 2015 року №947 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 04.02.2016 №82 (далі - Рішення, Міська рада відповідно) на суму 13052,10 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги наводить норми матеріального права та посилається на їх невірне тлумачення, зокрема вказує, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Рішення прийнято поза межами строків його оприлюднення встановленого Податковим кодексом України (далі - ПК), що унеможливлює його застосування в цілях оподаткування за 2016 рік. Звідси, вважає, що застосування вказаного Рішення органу місцевого самоврядування для визначення суми податку на нерухоме майно за звітний 2016 рік є порушенням принципу стабільності зміни до будь-яких елементів податків та зборів і не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Враховуючи наведене, вважає, що оскаржуване ППР протиправним.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПК встановлено обов'язок громадянина сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів та їх елементів, а тому оскаржуване ППР прийняте правомірно.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 01.02.2005 зареєстрований як ФОП, вид економічної діяльності відповідно до КЕВ: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (а.с.14-15).

Згідно договору купівлі-продажу 18.09.2008 позивач придбав ? частину нежитлової будівлі, будівля складу мінеральних добрив, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1262,9 кв.м (далі - Нежитлове приміщення; а.с.16).

Рішенням Міської ради «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 27.01.2015 №947 (далі - Рішення-1) встановлено на території м.Дубровиці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатками 1-3 за ставкою податку на об'єкти нежитлової нерухомості - інші будівлі (приміщення) в розмірі 0,5 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2015 року, за 1 кв. м. площі об'єкта (а.с.17-19).

Крім того, Рішенням внесено зміни до вищевказаного Рішення-1 та визначено нову ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості, крім господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку, - два відсотки від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року (а.с.20).

23.06.2017 ГУДФС на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК прийняло ППР, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 17402,76 грн за 2016 рік.

Не погодившись з вказаним ППР, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його частково протиправним на суму 13052,10 грн та скасування в цій частині.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено такий вид податку, як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який відноситься до місцевих податків (підпункт 10.1.1 пункту 10.1, пункт 10.3 цього Кодексу).

01.01.2015 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71-VIII), яким була викладена в новій редакції стаття 266 ПК.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК (в редакції, Закону №71-VIII) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За змістом до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

У відповідності до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Абзацом 2 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК встановлено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК передбачає, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що у разі наявності об'єкта оподаткування з податку на нерухоме майно, платник податку, зобов'язаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

З матеріалів справи видно та це не заперечується сторонами, що позивач є власником ? частки Нежитлового приміщення. Рішенням-1 встановлено на території м.Дубровиці податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатками 1-3 за ставкою податку на об'єкти нежитлової нерухомості - інші будівлі (приміщення) в розмірі 0,5% мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2015, за 1 кв. м. площі об'єкта.

За Рішенням внесено зміни до Рішення-1 та визначено нову ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості, крім господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку, - два відсотки від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

В обґрунтування доводів заявленого позову ФОП покликається на те, що податок на належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, повинен був бути визначений в сумі 4350,69 грн, за фіксованою ставкою оподаткування 6,89 грн до бази оподаткування, відповідно до Рішення-1.

Рішенням-1 затверджено такий розрахунок ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - 0,5% до мінімальної заробітної плати на 01 січня звітного періоду, з розрахунку мінімальної заробітної плати із вересня 2015 року в розмірі 1378 грн. відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік».

При цьому, скаржник звертає увагу на те, що Рішення прийнято поза межами строків його оприлюднення встановленого ПК, що унеможливлює його застосування в цілях оподаткування за 2016 рік.

Такі покликання, на думку суду апеляційної інстанції, обгрунтовано відхилені судом першої інстанції як безпідставні, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Пунктом 4 «Прикінцевих та перехідних положеннь» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 (далі - Закон №909-VIII) встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 «Прикінцевих та перехідних положеннь» Закону №909-VIII визначено рекомендувати органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 ПК.

Таким чином, приписи Закону №909-VIII підлягають застосуванню відповідачем при визначенні позивачу в 2017 році спірного податкового зобов'язання за 2016 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки він є чинним, а його положення не визнані неконституційними.

Підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК передбачає, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

При цьому, ПК встановлено обов'язок громадянина сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів та їх елементів.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у 2016 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Правова позиція щодо аналогічних правовідносин викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року, 04 вересня 2018 року №№К/9901/927/17 К/9901/37801/18.

Таким чином, встановлено, що, оскаржуване ППР прийняте правомірно, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 21 січня 2019 року.