Справа № 0440/6439/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6439/18
головуючий суддя І інстанції Рябчук О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді (доповідача) Іванова С.М. ,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 року у справі № 0440/6439/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 985889- 1309-0462 від 31.05.2018 року, прийняте Головним управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 239438,42 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 985890- 1309-0462 від 31.05.2018 року, прийняте Головним управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 1163167,99 гривень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що земельна ділянка (кадастровий номер :02:072:0014) відноситься до земель промисловості, а тому до нього, на підставі ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України перейшло право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, а тому податковим органом було протиправно віднесено її до земель комерційного призначення та визначено розмір земельного податку. Зауважено, що відповідач перед визначенням податкового зобовязання, повинен був отримати дані Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 07.06.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області ОСОБА_2, номер: 4534725, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.06.2013 року, був власником магазина-складу непродовольчих товарів, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграду, 162.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення-рішення № -0462 від 31.05.2018 року, згідно з яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» у сумі 239438,42 грн. за 2015 рік та податкове повідомлення-рішення № -0462 від 31.05.2018 року, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» у сумі 1163167,99 грн. за 2016 рік.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем у відповідності з приписами Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність підстав для їх скасування.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У підпункті 14.1.72 п. 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що земельний податок обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Землекористувачі юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Стаття 270 ПК України закріплює, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Пунктом 286.1 статті 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України дані державного земельного кадастру сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Отже, для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об'єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об'єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Отже, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Вказана правова позиція також відповідає висновкам Верховного Суду, відображеним в постанові від 21.08.2018 року по справі № 826/10590/15.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу від 14.10.2010 року, позивач придбав у Закритого акціонерного товариства «Торговельний дім «Інфокомерс» комплекс за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, 162, який розташований на земельній ділянці площею 1.4674 га., (кадастровий номер :02:072:0014), право користування якої було оформлено договором оренди землі від 26.04.2006 року.

В подальшому на підставі договорів купівлі-продажу ? частки магазина непродовольчих товарів від 17.11.2016 року та від 18.11.2016 року, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аквія», ОСОБА_1 було продано вказаному підприємству магазин-склад непродовольчих товарів, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, 162.

Отже, з зазначеного вбачається, що у 2015 році та до листопада 2016 року позивач був платником орендної плати за землю площею 1.4674 га., (кадастровий номер :02:072:0014), яка знаходилась за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, 162.

В свою чергу, з пояснень відповідача вбачається, що розрахунок орендної плати позивачу за 2015 рік та 2016 рік здійснювався ним на підставі даних листа Держгеокадастру від 24.04.2017 року № 16468/17.

З вказаного листа вбачається, що відділ у м. Дніпрі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не може надати витяг (довідку) із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за адресою: вул. ОСОБА_3 (просп. ОСОБА_4) 162, якою без правовстановлюючих документів на земельну ділянку (зареєстрованого права) користується гр. ОСОБА_1, оскільки до відділу не поступала інформація, зокрема про зареєстровані права на земельні ділянки за ОСОБА_1 за цією адресою. Зазначено, що нормативна грошова оцінка одного квадратного метра земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду (просп. ОСОБА_4) 162, складала: у 2015 році: землі промисловості 783.28 грн.м./кв; землі комерційного використання 1631.83 грн./м.кв.; у 2016 році землі промисловості 1443.92 грн./ м.кв.; землі комерційного використання 3008 грн./м.кв.

Так, з наданого відповідачем розрахунку земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку площею 1.4673 га. за 2015 рік вбачається, що її розмір було розраховано за формулою: 1631,83*14673*1% = 239438,42 грн.

В свою чергу, земельний податок з фізичних осіб за земельну ділянку площею 1,4673 га. за 2016 рік був розрахований наступним чином:

3008,17*14673*3% = 1324166,35 грн.

1324166,35/2=662083,18 грн.

662083,18/366*322=582488,48 грн.

662083,18/366*321=580679,51 грн.

582488,48+580679,51=1163167,99 грн.

Отже, з зазначеного вбачається, що відповідач, при розрахунку розміру земельного податку за 2015 рік та за 2016 рік, взяв за основу нормативну грошову оцінку одного квадратного метра земельної ділянки, як землі комерційного використання.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає і, на що не звернув увагу суд першої інстанції відмовляючи в позові, що податковим органом не було надано до суду жодних доказів того, що земельна ділянка, на якій було розміщено належний на період 2015 2016 року позивачу комплекс, належала до земель комерційного призначення.

Натомість, як вбачається з рішення Дніпропетровської міської ради від 01.03.2006 року № 191/34, останнім було затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації, розроблені ТОВ «Бізнес-Експерт» і передано земельні ділянки Закритому акціонерному товариству «Торговельний дім «Інфокомерс», зокрема площею 1.4673 га. (кадастровий номер :02:072:0014) в оренду строком на 15 років по фактичному розміщенню адміністративно-виробничих будівель і споруд за адресою: вул. Героїв Сталінграда, 162-П, код цільового використання землі (УКЦВЗ) 1.10.5 (підприємства іншої промисловості).

При цьому, доказів зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки з земель промисловості на землі комерційного використання, відповідачем до суду надано не було.

Колегія суддів наголошує, що за приписами ч. 1 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідач належним чином не обгрунтував правомірність прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в частині належності визначення цільового використання земельної ділянки, у звязку з чим, прийнятті ним податкові повідомлення-рішення № 985889- 1309-0462 від 31.05.2018 року та № 985890- 1309-0462 від 31.05.2018 року є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Таким чином, встановивши зміст спірних правовідносин, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 року у справі № 0440/6439/18 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 985889- 1309-0462 від 31.05.2018 року, прийняте Головним управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 239438,42 гривень;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 985890- 1309-0462 від 31.05.2018 року, прийняте Головним управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 1163167,99 гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду на підставі ст. ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко