Справа № 360/3471/18
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року справа №360/3471/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:головуючого судді: Шишова О.О.,суддів Сіваченка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 р. у справі № 360/3471/18 (головуючий І інстанції В.С. Шембелян ), яка була складена в повному обсязі 06 листопада 2018 року у м.Слов'янську Донецької області, за позовом Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та скасування постанови від 24 вересня 2018 року ВП № 56226408 про арешт коштів боржника,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Лисичанськвугілля" (далі- позивач, апелянт) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач) про визнання дій протиправними та скасування постанови від 24 вересня 2018 року ВП № 56226408 про арешт коштів боржника.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України, у зв'язку з тим, що позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначили, що адміністративний позов ПАТ "Лисичанськвугілля" був підписаний представником позивача ОСОБА_1, на підтвердження цього до матеріалів справи було надано копію довіреності від 11.04.2018 року №59, яка видана ПАТ "Лисичанськвугілля" в особі в.о. генерального директора ОСОБА_2 на представництво інтересів товариства відповідно до якої представник має право направляти позови, скарги, заяви клопотання та інші документи від імені та в інтересах товариства за особистим підписом.

Вважає помилковим посилання суду першої інстанції, що позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, розглядаючи апеляційні скарги в межах викладених доводів, встановив наступне.

Суд першої інстанції в обґрунтування ухвали про повернення позовної заяви зазначив, що на підтвердження повноважень представника до матеріалів справи надано копію довіреності від 11.04.2018 № 59, виданою Публічним акціонерним товариством "Лисичанскьвугілля" в особі в.о. генерального директора ОСОБА_2 представнику ОСОБА_1 на представництво інтересів товариства.

З огляду копії довіреності слідує, що її засвідчено шляхом проставляння штампу "Копія з оригіналом згідно", печатки "Канцелярія Публічного акціонерного товариства "Лисичанскьвугілля" та підпису ОСОБА_3, яка засвідчила довіреність, без зазначення посади такої особи.

За приписами ч.3 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушення її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З аналізу наведених норм вбачається, що позовна заява повертається, якщо вона підписана особою, яка не має права її підписувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судами встановлено, що позовна заява подана та підписана представником ОСОБА_1 на представництво інтересів товариства.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 1 ст. 57 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної особи.

Положенням ч. 5 ст. 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Спірним по справі є правильність висновку суду про повернення позову ПАТ «Лисичаньсквугілля» у зв'язку з ненаданням документів, які підтверджують наявність повноважень у ОСОБА_4 на завірення довіреності виданої на ім'я ОСОБА_1 та незазначення посади особи, яка засвідчила копію.

Суд першої інстанції вказав, що доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_3 на засвідчення довіреності, тобто доказів діяти від імені в.о. генерального директора ОСОБА_2 в інтересах Публічного акціонерного товариства "Лисичанскьвугілля" до матеріалів справи не надано.

Також суд першої інстанції зазначив, що при посвідченні копії довіреності не зазначена посада особи, яка засвідчила таку копію.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у пунктах 5.26, 5.27 «Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації» (ДСТУ 4163-2003), затвердженої Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 N 55, зазначається, що відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

З декларації ОСОБА_4, яка знаходиться в мережі інтернет у відкритому доступі, https://declarations.com.ua/declaration/nacp_dd8780db-f01d-4c82-9929-3ed9de25b62d) убачається, що вона є начальником відділу ВКВтД ПАТ «Лисичанськвугілля».

Частиною 2 статті 76 КАС України передбачено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням того, що копія довіреності містить печатки підприємства, прізвище особи, яка її завірила та матеріалами справи підтверджено, що вона є працівником цього підприємства суд апеляційної інстанції вважає, що на стадії відкриття провадження у суду першої інстанції не було підстав вважати, що ОСОБА_4 не має повноважень засвідчувати копії документів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність посади на копії довіреності є занадто формальною підставою для висновку про повернення позовної заяви.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Крім того, слід зазначити, що у разі наявності сумнівів у суду першої інстанції щодо дійсності виданої довіреності він, може застосувати принцип офіційного з'ясування обставин у справі передбачений ст.9 КАС України, а частина 5 статті 59 КАС України передбачає можливість завірити оригінал документа безпосередньо суддею.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на наявність положень пункту 2 частини 1 статті 240 КАС України, який передбачає можливість, після відкриття провадження по справі, залишити позов без розгляду за умови, якщо буде встановлено, що він підписаний особою, яка не має права підписувати її.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ПАТ "Лисичанськвугілля".

Частиною 2 статті 8 Конституції України встановлено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання суду першої інстанції на ухвали Верховного суду, оскільки у зазначених ухвалах йшлося про завірення копії довіреності самою особою на яку була видана довіреність та ці випадки стосувалися суб'єкта владних повноважень. Крім того, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду а не його ухвалах.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, тому ухвала про повернення позовної заяви підлягає скасуванню в зв'язку з порушенням норм процесуального права, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 243, 250, 311, 315, 320, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 р. у справі № 360/3471/18 - задовольнити.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 р. у справі № 360/3471/18 - скасувати.

Справу направити до Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Повне судове рішення складено та підписано 22 січня 2019 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

А.А.Блохін