Справа № 520/11490/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

15.01.2019р. справа №520/11490/18 Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., за участі: секретаря - Стрєлка О.В., позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Дикань І.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1
до Чугуївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області
про1) визнання протиправними дій з приводу відмови у призначенні пенсії за віком згідно ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII; 2) скасування рішення №12451-02/23 від 05.12.2018 року; 3) зобов'язання зарахувати період роботи в органах місцевого самоврядування з 01.10.2001р. по 30.04.2016р. до стажу державної служби та перевести з 26.11.2018р. з пенсії за віком у порядку Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця у порядку ст.37 Закону України "Про державну службу" виходячи із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці (надбавки, доплати та премії), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, передбачені ст.52 Закону України "Про державну службу" №889 від 10.12.2015р., ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", -
встановив:

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що період служби в органах місцевого самоврядування повинен включатись до стажу державної служби у цілях призначення пенсії у порядку п.10 розділу ХІ Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII та у порядку ст.37 Закону України „Про державну службу" №3723-XII.

Відповідач, Чугуївське ОУПФУ Харківської області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що під час служби у якості посадової особи місцевого самоврядування громадянин не був віднесений до відповідних категорій посад державної служби у розумінні Закону України «Про державну службу». Відтак, цей період роботи не може бути визнаний стажем державної служби у цілях застосування п.10 та п.12 розділу ХІ Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом установлено, що позивач письмовою заявою від 26.11.2018 р. звернувся до тероргану ПФУ з приводу переведення з пенсії за віком у порядку Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком у порядку Закону України «Про державну службу».

Рішенням владного суб'єкта від 05.12.2018р. №12451-02/23 у заяві громадянина було відмовлено.

Як з'ясовано судом, одночасно юридичною та фактичною підставою для цього послугувало судження владного суб'єкта про те, що періоди роботи посадових осіб в органах місцевого самоврядування не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Перевіряючи відповідність закону, зокрема, вимогам ч.2 ст.2 КАС України, спірного рішення владного суб'єкта суд відмічає, що правовідносини з приводу соціального захисту громадян у формі пенсійного забезпечення унормовані приписами як загальних норм права, до яких належать ст.46 Конституції України, ст.25 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", так і спеціальних норм права, до яких у даному випадку відносяться положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII, Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

У ході розгляду справи судом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, безперервно з 02.10.2001р. по 30.04.2016р. працювала в органах місцевого самоврядування, приймала присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Таким чином, безперервний стаж роботи в органах місцевого самоврядування перевищує 10 років.

Суд вважає, що робота громадян України на посадах в органах місцевого самоврядування відноситься до публічної служби, за характером, змістом, суттю, порядком проходження, обсягом похідних обмежень є тотожною державній службі у розумінні Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХІІ, Закону України «Про державну службу» від 17.11.2011р. №4050-VI, Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII.

З набранням чинності останнім з перелічених актів права - Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХІІ утратив чинність частково (крім ст. 37 у частині осіб, згаданих у п.10 і п.12 розділу ХІ Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII), а Закон України «Про державну службу» від 17.11.2011р. №4050-VI утратив чинність у цілому.

Суд відзначає, що за правилом п.8. розділу ХІ Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відтак, у даному випадку слід керуватись Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМУ від 03.05.1994р. №283 (далі за текстом - Порядок №283), положення котрого були чинними під час проходження позивачем публічної служби.

Згідно з п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування.

Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016р. №229 (далі за текстом - Порядок №229) містить аналогічне положення.

Відповідно до п. 10 розділу ХІ Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач має достатній стаж державної служби на відповідних посадах для застосування правила п.10 розділу ХІ Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII.

Розглядаючи справу, суд бере до уваги, що тлумачення змісту п.10 і п.12 розділу ХІ Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII було надано Верховним Судом у рішенні від 04.04.2018р. по справі №822/524/18 (провадження №Пз/9901/23/18).

Правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування даних норм матеріального права полягає у тому, що після 01.05.2016р. (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 "Про державну службу") зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993р. № 3723 "Про державну службу" лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 899 "Про державну службу", та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993р. № 3723 "Про державну службу" вік і страховий стаж. При цьому для жінок зазначений вік визначається ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та становить шістдесят років.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 КАС України при винесення рішення за письмовим зверненням громадянина про призначення пенсіїу порядку ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та пункту 10 розділу ХІ Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII.

Оскільки інших доводів, окрім недостатності стажу державної служби, владний суб'єкт в основу оскарженого рішення не поклав, а цей мотив визнаний судом юридично неспроможним, то слід вважати підтвердженим факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі справи соціального забезпечення, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог в частині скасування оскарженого рішення.

Водночас з цим, з огляду на зміст абз.1 ч.4 ст.245 КАС України та абз.2 ч.4 ст.245 КАС України суд не знаходить підстав для обтяження владного суб'єкта імперативним обов'язком призначити пенсію у порядку ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та пункту 10 розділу ХІ Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII, позаяк УПФУ району у даному конкретному випадку не досліджувало, не оцінювало та не викладало у спірному письмовому рішенні власних суджень з приводу інших цензів, відповідність яким є обов'язковою для призначення пенсії у порядку згаданого акту законодавства.

При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до абз.2 ч.4 ст.245 КАС України якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, надана судом юридична оцінка обставинам достатності стажу державної служби у спірних правовідносинах для призначення пенсії за віком у порядку Закону України «Про державну службу» є обов'язковою для відповідача як владного суб'єкта.

Тому, суд обтяжує владного суб'єкта обов'язком вирішити питання за зверненням громадянина з приводу призначення пенсії у порядку ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та пункту 10 розділу ХІ Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII, адже після скасування оскарженого рішення порушене зацікавленою особою питання продовжує залишатись нерозв'язаним.

Решта вимог заявлена на майбутнє, стосовно правовідносин, котрі ще не виникли у часі, а відтак, задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 90, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Чугуївського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.12.2018 р. №12451-02/23.

Зобов'язати Чугуївське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Харківській області вирішити по суті заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1; місцезнаходження - АДРЕСА_1; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 року) від 26.11.2018 р. з приводу призначення пенсії у порядку ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ та пункту 10 розділу ХІ Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 16 січня 2019 року.

Суддя Сліденко А.В.