Справа № 2340/4060/18
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року справа № 2340/4060/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Зачепи Х.В.,

представника позивача Алексєєнка Б.М. - за довіреністю,

представника відповідача Мотрічука Р.Б. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Грінйард Мікокультура Центр» до Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Грінйард Мікокультура Центр» (далі-позивач) з позовом до Уманського районного відділу Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати припис від 05.07.2018 № 160 «Про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржуваний припис винесено за наслідками перевірки позивача, у ході якої посадові особи відповідача дійшли помилкових висновків про порушення позивачем законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки.

Ухвалою від 08.10.2018 відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання з розгляду справи.

Ухвалою від 12.11.2018 суд допустив заміну неналежного відповідача по справі Уманського районного відділу Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області належним - Управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області

Заперечуючи проти позову відповідач надав суду відзив, в якому вказує на безпідставність позовних вимог, оскільки перевірка проведена з дотриманням положень Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Також відповідач вказує, що виявлені порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у період проведення перевірки позивачем усунуті не були. Скасування припису можливе лише у разі незаконного його винесення, тобто, якщо були відсутні фактичні обставини справи у часовому проміжку здійснення заходу державного нагляду (контролю). Відсутність порушень станом на день подання позову свідчить про усунення виявлених порушень і не є підставою для скасування припису. А тому, на думку відповідача, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

19 грудня 2018 року позивачем надано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вказує на те, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, викладені у приписі і відзиві та жодним чином не спростовують доводи позивача, викладені у позовній заяві.

Ухвалою від 19.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11 год. 00 хв. 08.01.2019.

08 січня 2019 року відповідачем надано заперечення, доводи якого зводяться до обставин зазначених у відзиві на позов.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити повністю з підстави викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обставини зазначені у відзиві та запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

У період з 02.07.2018 по 05.07.2018 провідним інспектором Уманського районного відділу Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області капітаном служби цивільного захисту Ганзюком Олександром Васильовичем проведено планову перевірку протипожежного стану приміщень та території товариства з обмеженою відповідальністю «Грінйард Мікокультура Центр».

За результатами перевірки складено акт від 05.07.2018 № 163, згідно з яким у ході проведення перевірки було встановлено порушення вимог позивачем законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а саме:

- наявна система протипожежного захисту в будівлі адміністративно - побутового корпусу не утримується відповідно до вимог Правил пожежної безпеки в Україні (пункт 1.1.- 1.6 глава 1 розділ V Правил пожежної безпеки в Україні);

- приміщення будівель підприємства не обладнано системами протипожежного захисту відповідно до вимог Правил пожежної безпеки в Україні (пункт 1.1.- 1.6 глава 1 розділ V Правил пожежної безпеки в Україні);

- не доукомплектовано пожежні щити на території підприємства відповідними засобами пожежогасіння (пункт 3.11 розділ V Правил пожежної безпеки в Україні );

- не забезпечено первинними засобами пожежогасіння згідно з типовими нормами належності (пункт 3.6, глава 3, розділу 5 ППБ в Україні зареєстровані в Мін'юсті України 05.03.2015 № 252/26697);

- вогнегасники не встановлені на висоті 1.5 метра від рівня підлоги (пункт 3.10, розділу 5 Правил пожежної безпеки в Україні);

- керівний склад та особа, що відповідає за стан, цивільного захисту та техногенної безпеки не пройшли у повному обсязі підготовку в навчально-методичному центрі цивільного захисту та безпеки життєдіяльності населення (ст. 40 КЦЗ, п. 4.10 Порядок здійснення навчання населення, ПТБ);

- працівники не забезпечені засобами індивідуального захисту, органів дихання від зброї масового знищення з розрахунку 1 фільтрувальний протигаз та 1 респіратор на одну особу та додатково два відсотки загальної кількості працюючого персоналу (ст. 20 Кодексу цивільного захисту України, п. 2 Постанова КМУ від 19.08.2002 № 1200);

- не забезпечено відповідними знаками безпеки територію та приміщення підприємства (п. 8 розділу ІІ Правил пожежної безпеки в Україні);

- не визначені категорії щодо вибухопожежної та пожежної небезпеки будівель складського, виробничого призначення (п. 2.9, глави 2 розділу 3 ППБ в Україні зареєстровані в Мін'юсті України 05.03.2015 № 252/26697);

- на в'їздах (виїздах) не встановлені схеми території, в яких слід вказувати розміщення будівель, водойм, гідрантів,пірсів та градирень, під'їздів пожежних автомобілів до них (розділ 3 п. 1.15 ППБУ-2015);

- не допускати улаштування та експлуатацію тимчасових ділянок електромережі по приміщеннях (розділ 4 п. 1.8 ППБУ-2015);

- з метою залучення працівників до проведення заходів щодо запобігання пожежам, організації їх гасіння на підприємстві не створено добровільні пожежні дружини (ДПД) та команди (ДПК) (ст. 27 розділ ІІ п. 12 КЦЗУ, ППБУ-2015, постанова КМУ №564);

- членів добровільних ДПД (ДПК), які підлягають обов'язковому особистому страхуванню (на випадок загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних під час ліквідації пожежі або наслідків аварії), не застраховано відповідно до вимог нормативно-правових актів (розділ V пункт 1, пп. 1.5 ППБУ-2015);

- біля місця розташування наявної пожежної водойми не встановлені покажчики з нанесеними на них літерним індексом ПВ, цифровими значеннями запасу води в кубічних метрах, та кількості ПА, котрі можуть одночасно встановлюватися на майданчику біля водойми (розділ 5 п. 2 пп. 10 ППБУ-2015);

- не обладнано територію підприємства системою зовнішнього протипожежного водопроводу відповідно до вимог (п. 1 глава 2, розділу 5 ППБУ-2015);

- відсутній план розстановки транспортних засобів із зазначенням черговості та порядку евакуації, в разі виникнення пожежі ( п. 8 пп. 8.1 розділ VІ, п. 9.4.1 ППБУ, ППБ для підприємств і організацій автомобільного транспорту України, наказ № 527);

- не встановлено протипожежні вікна, що відокремлюють приміщення гаражів категорії «В» від адміністративної частини (розділ 3 п. 2.3 п. 6.2, 6.4 ППБУ-2015 ДБН В.1.1.7:2016);

- не нанесено знаки, що вказують на їх ступінь захисту згідно з чинними стандартами на електродвигуни, світильники, інші електричні машини, апарати та обладнання, встановлені у вибухопожежонебезпечних або пожежонебезпечних зонах (розділ 4 п. 1.5 ППБУ-2015);

- не проведено ідентифікацію об'єкта (п. 3 Порядку ідентифікації та обліку обєктів підвищеної небезпеки, ПКМУ № 956);

- частини будинків і приміщень різного призначення не розділені між собою протипожежними перешкодами або огороджувальними конструкціями з нормативними межами вогнестійкості та межами поширення вогню по них (п. 6.2, 6.4 ДБН В.1.1.7:2016, розділу ІІІ, п. 2.3 ППБУ);

- відсутнє тверде покриття біля наявної водойми для встановлення пожежних автомобілів і забирання води будь-якої пори року (розділу 5 п. 2 пп. 6 ППБУ-2015);

- об'єкт не забезпечено пожежною охороною (пожежним постом) (п. 3.37 СниП ІІ-89-80*).

На підставі вказаного акта перевірки інспектором Ганзюком О.В. винесено припис від 05.07.2018 № 160 про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, які були виявлені під час перевірки.

Пунктом 1 припису від 05.07.2018 № 160 від позивача вимагається утримувати наявну систему протипожежного захисту в будівлі адміністративно-побутового корпусу у відповідності до вимог ДБН В.2.5.-56:2014

Пунктом 2 цього припису зобов'язано позивача обладнати приміщення будівель підприємства системами протипожежного захисту відповідно до вимог ДБН В.2.5.-56:2014.

Пунктом 3 припису зобов'язано позивача доукомплектувати пожежні щити на території підприємства відповідними засобами пожежогасіння згідно вимог п. 3.11 глави І розділу V Правил пожежної безпеки в Україні.

Пунктом 4 припису позивача зобов'язано забезпечити приміщення та територію підприємства первинними засобами пожежогасіння згідно з типовими нормами належності.

Пунктом 5 припису позивача зобов'язано установити вогнегасники на висоті 1,5 м від рівня підлоги відповідно до п. 3.10 розділу V Правил пожежної безпеки в Україні.

Пунктом 6 припису керівний склад позивача та особу, що відповідає за стан цивільного захисту та техногенної безпеки зобов'язано пройти в повному обсязі підготовку в навчально-методичному центрі цивільного захисту та безпеки життєдіяльності населення Черкаської області.

Пунктом 7 припису позивача зобов'язано забезпечити працівників засобами індивідуального захисту органів дихання від зброї масового знищення з розрахунку 1 фільтрувальний протигаз та 1 респіратор на одну особу та додатково два відсотки загальної кількості працюючого персоналу.

Пунктом 8 припису позивача зобов'язано забезпечити відповідними знаками безпеки територію та приміщення підприємства.

Пунктом 9 припису позивача зобов'язано визначити категорії щодо вибухопожежної та пожежної небезпеки будівель складського, виробничого призначення.

Пунктом 10 припису позивача зобов'язано на в'їздах (виїздах) встановити схеми території, в яких належить вказувати розміщення будівель, водойм, гідрантів, пірсів та градирень, під'їздів пожежних автомобілів до них.

Пунктом 11 припису позивачу заборонено улаштування та експлуатацію тимчасових ділянок електромережі по приміщеннях.

Пунктом 12 припису вказано, що з метою залучення працівників до проведення заходів щодо запобігання пожежам, організації їх гасіння на підприємстві належить створити добровільні пожежні дружини (ДПД) та команди (ДІЖ).

Пунктом 13 припису членів добровільних ДПД (ДПК), які підлягають обов'язковому особистому страхуванню (на випадок загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних під час ліквідації пожежі або наслідків аварії), застрахувати відповідно до вимог нормативно-правових актів.

Пунктом 14 припису зобов'язано підприємство забезпечити засобами зв'язку, які дають можливість використання їх для передавання повідомлення про пожежу.

Пунктом 15 припису зобов'язано позивача встановити біля місця розташування наявної пожежної водойми докажчики з нанесеними на них літерним індексом ПВ, цифровими значеннями запасу води в кубічних метрах, та кількості ПА, котрі можуть одночасно встановлюватися на майданчику біля водойми.

Пунктом 16 припису зобов'язано позивача облаштувати територію підприємства системами зовнішнього протипожежного водопроводу та забезпечення необхідної кількості води для цілей пожежогасіння відповідно до ДБН В.2.5.-74:2013 «Водопостачання. Зовнішні мережі».

Пунктом 17 припису зобов'язано позивача розробити план розстановки транспортних засобів із зазначенням черговості та порядку евакуації, в разі виникнення пожежі.

Пунктом 18 припису зобов'язано позивача встановити протипожежні вікна, що відокремлюють приміщення гаражів категорії «В» від адміністративної частини.

Пунктом 19 припису зобов'язано позивача нанести знаки, що вказують на їх ступінь захисту згідно з чинними стандартами на електродвигуни, світильники, інші електричні машини, апарати та обладнання, встановлені у вибухопожежонебезпечних або пожежонебезпечних зонах.

Пунктом 20 припису зобов'язано позивача провести ідентифікацію об'єкта відповідно до Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки, затвердженого постановою КМУ № 956.

Пунктом 21 припису зобов'язано позивача розділити між собою протипожежними перешкодами або огороджувальними конструкціями з нормативними межами вогнестійкості та межами поширення вогню по них частини будинків і приміщень різного призначення.

Пунктом 22 припису зобов'язано позивача влаштувати тверде покриття біля наявної водойми для встановлення пожежних автомобілів і забирання води будь-якої пори року.

Пунктом 23 припису зобов'язано позивача забезпечити об'єкт пожежною охороною (пожежним постом).

Строк виконання наведених пунктів у приписі від 05.07.2018 № 160 встановлено до 25.08.2018.

Не погоджуючись з висновками викладеними в акті перевірки та винесеним за її результатами приписом, позивач звернувся із зверненням до Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Листом від 27.08.2018 № 26-13048/261 за результатами розгляду звернення позивача про скасування припису від 05.07.2018 № 160 позивача повідомлено, що порушень щодо пунктів 1 - 11, 14, 15, 16, 18-23 припису з посиланням на існуючі нормативно-правові акти не встановлено. Стосовно пунктів 6, 20 припису повідомлено, що під час проведення перевірки суб'єктом господарювання не надані документи, які б підтверджували факт виконання цих пунктів припису, тому дані порушення були включені до припису. Разом з цим, управлінням пункти 12, 13, 17 припису скасовано та за результатами службової перевірки щодо зазначених порушень до посадової особи Уманського райвідділу вжито заходи реагування.

Вважаючи, що висновки викладені в акті перевірки від 05.07.2018 № 160, в частині виявлених порушень, не відповідають фактичним обставинам справи та є необґрунтованими, а відтак припис від 05.07.2018 № 160 винесений без установлених чинним законодавством підстав, а тому підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що фактично підставою прийняття оскаржуваного припису став висновок службової особи Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про те, що всі порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які перелічені в акті перевірки, створюють реальну загрозу життю і здоров'ю людей, які працюють, перебувають на об'єкті, а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V).

Відносини, пов'язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов'язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулюються Кодексом цивільного захисту України (далі - КЦЗ України).

Відповідно статті 64 КЦЗ України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (частина друга статті 64 КЦЗ України).

До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: 1) органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; 2) органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; 3) підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи (частина третя статті 64 КЦЗ України).

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону (стаття 66 КЦЗ України).

Пунктом 1 Положення «Про Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області» (далі - Положення) передбачено, що Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області є територіальним органом Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб .

Підпунктом 27 пункту 4 Положення передбачено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань на відповідній території організовує і здійснює безпосередньо та через підпорядковані підрозділи державний нагляд (контроль) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки та цивільного захисту місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання.

Посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з'ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом (частина десята статті 4 Закону №877-V).

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону (стаття 66 Кодексу цивільного захисту України).

Відповідно до статті 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить:

- здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб'єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами;

- складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень;

- звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, обєктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров'ю людей.

Для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки (частина перша статті 7 Закону №877-V).

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові і засвідчується печаткою (частина друга статті 7 Закону №877-V).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу (частина четверта статті 7 Закону №877-V).

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення) (частина п'ята статті 7 Закону №877-V).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб'єкта господарювання.

Суб'єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених цією статтею.

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону №877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб'єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Суд вважає за потрібне зазначити, що суб'єкт господарювання, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Відтак, оскарження дій контролюючих органів при проведенні перевірок може мати місце лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки суб'єкт господарювання може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення державного контролю (нагляду) щодо себе.

Враховуючи вищевикладене, оскільки контролюючим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки, посилання позивача в обгрунтування позову на протиправність дій відповідача при проведенні перевірки є безпідставними.

Статтею 10 Закону №877-V передбачено, що суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, крім іншого, одержувати та ознайомлюватися з актами державного нагляду (контролю); надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта.

При вирішенні спору суд бере до уваги, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що частково порушення зафіксовані в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам, оскільки перевіряючі при здійсненні заходу контролю не вимагали від посадових осіб позивача надання доказів на підтвердження відсутності таких порушень.

Однак суд висновує про безпідставність таких доводів з огляду на те, що надання усіх наявних доказів на підтвердження відсутності порушень законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки з боку підприємства, а також пояснень, зауважень або заперечень під час проведення перевірки є його правом, гарантованим законом, при проведенні такого заходу державного нагляду (контролю).

Одночасно при вирішенні даної справи суд враховує, що предметом спору у даній справі є саме обґрунтованість прийняття оскаржуваного припису, а тому судовому дослідженню підлягають обставини, щодо наявності або відсутності порушень законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки з боку позивача станом на час проведення перевірки.

Суд бере до уваги, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій посадових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає про таке.

Статтею 20 КЦЗ України передбачено завдання і обов'язки суб'єктів господарювання.

Так, відповідно до частини першої вищевказаної статті КЦЗ України до завдань і обов'язків суб'єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить:

1) забезпечення виконання заходів у сфері цивільного захисту на об'єктах суб'єкта господарювання;

2) забезпечення відповідно до законодавства своїх працівників засобами колективного та індивідуального захисту;

3) розміщення інформації про заходи безпеки та відповідну поведінку населення у разі виникнення аварії;

4) організація та здійснення під час виникнення надзвичайних ситуацій евакуаційних заходів щодо працівників та майна суб'єкта господарювання;

5) створення об'єктових формувань цивільного захисту відповідно до цього Кодексу та інших законодавчих актів, необхідної для їх функціонування матеріально-технічної бази і забезпечення готовності таких формувань до дій за призначенням;

6) створення диспетчерських служб відповідно до цього Кодексу та інших законів, необхідних для забезпечення безпеки об'єктів підвищеної небезпеки;

7) проведення оцінки ризиків виникнення надзвичайних ситуацій на об'єктах суб'єкта господарювання, здійснення заходів щодо неперевищення прийнятних рівнів таких ризиків;

8) здійснення навчання працівників з питань цивільного захисту, у тому числі правилам техногенної та пожежної безпеки;

9) декларування безпеки об'єктів підвищеної небезпеки;

10) розроблення планів локалізації та ліквідації наслідків аварій на об'єктах підвищеної небезпеки;

11) проведення об'єктових тренувань і навчань з питань цивільного захисту;

12) забезпечення аварійно-рятувального обслуговування суб'єктів господарювання відповідно до вимог статті 133 цього Кодексу;

13) здійснення за власні кошти заходів цивільного захисту, що зменшують рівень ризику виникнення надзвичайних ситуацій;

14) забезпечення безперешкодного доступу посадових осіб органів державного нагляду, працівників аварійно-рятувальних служб, з якими укладені угоди про аварійно-рятувальне обслуговування суб'єктів господарювання, для проведення обстежень на відповідність протиаварійних заходів планам локалізації і ліквідації наслідків аварій на об'єктах підвищеної небезпеки та потенційно небезпечних об'єктах, сил цивільного захисту - для проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт у разі виникнення надзвичайних ситуацій;

15) забезпечення дотримання вимог законодавства щодо створення, зберігання, утримання, використання та реконструкції захисних споруд цивільного захисту;

16) здійснення обліку захисних споруд цивільного захисту, які перебувають на балансі (утриманні);

17) дотримання протиепідемічного, протиепізоотичного та протиепіфітотичного режиму;

18) створення і використання матеріальних резервів для запобігання та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

19) розроблення заходів щодо забезпечення пожежної безпеки, впровадження досягнень науки і техніки, позитивного досвіду із зазначеного питання;

20) розроблення і затвердження інструкцій та видання наказів з питань пожежної безпеки, здійснення постійного контролю за їх виконанням;

21) забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки;

22) утримання у справному стані засобів цивільного та протипожежного захисту, недопущення їх використання не за призначенням;

23) здійснення заходів щодо впровадження автоматичних засобів виявлення та гасіння пожеж і використання для цієї мети виробничої автоматики;

24) своєчасне інформування відповідних органів та підрозділів цивільного захисту про несправність протипожежної техніки, систем протипожежного захисту, водопостачання, а також про закриття доріг і проїздів на відповідній території;

25) виконання інших завдань і заходів у сфері цивільного захисту, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Статтею 55 Кодексу цивільного захисту України передбачені заходи щодо забезпечення пожежної безпеки, відповідно до частини першої якої забезпечення пожежної безпеки на території України, регулювання відносин у цій сфері органів державної влади, органів місцевого самоврядування та суб'єктів господарювання і громадян здійснюються відповідно до цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів.

Зокрема, діяльність із забезпечення пожежної безпеки є складовою виробничої та іншої діяльності посадових осіб і працівників підприємств, установ та організацій. Зазначена вимога відображається у трудових договорах (контрактах), статутах та положеннях (ч.2 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України).

Положеннями ч. 2 ст. 51 та ч. 3 ст. 55 цього Кодексу передбачено, що забезпечення пожежної та техногенної безпеки суб'єкта господарювання покладено на власників та керівників таких суб'єктів господарювання.

Загальні вимоги з пожежної безпеки до будівель, споруд різного призначення та прилеглих до них територій, іншого нерухомого майна, обладнання, устаткування, що експлуатуються, будівельних майданчиків, а також під час проведення робіт з будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, технічного переоснащення будівель та споруд врегульовані «Правилами пожежної безпеки в Україні», затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2014 року №1417, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.03.2015 року за №252/26697 (далі Правила №1417).

Згідно пункту 4 Розділу І Правил №1417 пожежна безпека повинна забезпечуватися шляхом проведення організаційних заходів та технічних засобів, спрямованих на запобігання пожежам, забезпечення безпеки людей, зниження можливих майнових втрат і зменшення негативних екологічних наслідків у разі їх виникнення, створення умов для успішного гасіння пожеж.

Пунктом 5 Розділу І Правил №1417 встановлено, що особи, відповідальні за забезпечення пожежної безпеки на підприємствах та об'єктах, їх права та обов'язки визначаються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 1.1 - 1.6 Розділу V Правил №1417 усі системи протипожежного захисту (далі - СПЗ) мають бути справними і утримуватися в постійній готовності до виконання роботи. Несправності, які впливають на їх працездатність, повинні усуватися негайно, інші несправності усуваються в передбачені регламентом терміни, при цьому необхідно робити записи у відповідних журналах.

Будинки, приміщення та споруди повинні обладнуватися системами протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту».

Якщо для захисту окремих пожежонебезпечних ділянок у приміщеннях, які згідно з нормативними документами не підлягають обов'язковому оснащенню автоматичними системами пожежогасіння, застосовують автономні системи пожежогасіння, ці приміщення можуть забезпечуватися первинними засобами пожежогасіння на 50 % їх норм належності для цих приміщень.

Проектування, монтування, експлуатування і технічне обслуговування автономних систем пожежогасіння слід здійснювати відповідно до чинних нормативних документів та технічної документації підприємств-виготовлювачів.

Підтримання експлуатаційної придатності СПЗ повинно проводитися відповідно до вимог ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту».

Підприємства, розташовані за межами населених пунктів, необхідно забезпечувати засобами зв'язку, які дають можливість використання їх для передавання повідомлення про пожежу в будь-який час доби.

Об'єкти з постійним або тимчасовим перебуванням на них 100 і більше осіб або таких, що мають хоча б одне окреме приміщення з одночасним перебуванням 50 і більше осіб, потенційно небезпечні об'єкти та об'єкти підвищеної небезпеки повинні бути забезпечені телефонним зв'язком.

Заперечуючи проти пунктів 1, 2 оскаржуваного припису позивач вказує, що акт перевірки та сам припис не містить будь-якої інформації щодо порушень з боку позивача вимог ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту».

Однак з матеріалів справи судом встановлено, що пункт 1 припису ґрунтується на встановленому при проведенні перевірці факті відсутності у системі протипожежного захисту в будівлі адміністративно-побутового корпусу двох блоків живлення БЖ 1230.

Пункт 2 припису ґрунтується на встановленому при проведенні перевірці факті обладнання системою протипожежного захисту лише будівлі адміністративно-побутового корпусу, решта приміщень та будівель обєкта такою системою не обладнані.

Належних та допустимих доказів на спростування даних порушень позивачем суду надано не було. А тому у суду відсутні підстави для скасування припису в цій частині.

Пунктом 3.11 Розділу V Правил №1417 передбачено, що для розміщення первинних засобів пожежогасіння у виробничих, складських, допоміжних приміщеннях, будинках, спорудах, а також на території підприємств повинні встановлюватися спеціальні пожежні щити (стенди).

Пожежні щити (стенди) повинні встановлюватись на території об'єкта площею більше 200 м-2 з розрахунку один щит (стенд) на 5000 м-2 захищуваної площі.

До комплекту засобів пожежогасіння, які розміщуються на пожежному щиті, входять: вогнегасники - 3 шт., ящик з піском - 1 шт., протипожежне покривало - 1 шт., багор або лом та гак - 2 шт., лопати - 2 шт., сокири - 2 шт.

На пожежних щитах (стендах) повинні розміщуватися ті первинні засоби гасіння пожежі, які можуть застосовуватися в даному приміщенні, споруді, установці.

Пожежні щити (стенди) та засоби пожежогасіння повинні бути пофарбовані у відповідні кольори згідно з ГОСТ 12.4.026-76 «ССБТ. Цвета сигнальные и знаки безопасности».

Склади пиломатеріалів, тари та волокнистих матеріалів потрібно забезпечувати необхідною (понаднормовою) кількістю пожежних щитів з набором первинних засобів пожежогасіння згідно з місцевими умовами.

Пунктом 3.6 Розділу V Правил №1417 встановлено, що територія підприємств, будинки, споруди, приміщення, технологічні установки повинні бути забезпечені первинними засобами пожежогасіння: вогнегасниками, ящиками з піском, бочками з водою, покривалами з негорючого теплоізоляційного матеріалу, пожежними відрами, совковими лопатами, пожежним інструментом, які використовуються для локалізації і ліквідації пожеж у їх початковій стадії розвитку.

Ця вимога стосується також будівель, споруд та приміщень, обладнаних будь-якими типами систем пожежогасіння, пожежної сигналізації або внутрішніми пожежними кран-комплектами.

До початку експлуатації об'єкти (будинки, споруди, приміщення, технологічні установки) повинні бути забезпечені первинними засобами пожежогасіння згідно з Типовими нормами належності вогнегасників, затвердженими наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 02 квітня 2004 року № 151, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2004 року за № 554/9153.

З матеріалів справи судом встановлено, що станом на час проведення перевірки позивачем не було надано перевіряючому доказів наявності повного комплекту засобів пожежогасіння. Також судом встановлено, що на момент проведення перевірки пожежні щити не були укомплектовані відповідно до вказаних вище норм. Зазначений позивачем у позові номер телефону не зазначено у відомостях щодо позивача у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Доказів усунення виявлених в ході проведення перевірки в цій частині порушень під час здійснення заходу державного нагляду (контролю) перевіряючому надано не було.

З огляду на наведене вище, суд висновує про відсутність підстав для скасування пунктів 3, 4 оскаржуваного припису.

Пунктом 3.10 Розділу V Правил №1417 визначено, що для зазначення місцезнаходження первинних засобів пожежогасіння слід установлювати вказівні знаки згідно з ДСТУ ISO 6309:2007 «Протипожежний захист. Знаки безпеки. Форма та колір», ГОСТ 12.4.026-76 «ССБТ. Цвета сигнальные и знаки безопасности». Знаки повинні бути розміщені на видимих місцях на висоті 2-2,5 м від рівня підлоги як усередині, так і поза приміщеннями (за потреби).

Розміщення та експлуатація вогнегасників повинні здійснюватись згідно з вимогами Типових норм належності вогнегасників, Правил експлуатації вогнегасників, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 02 квітня 2004 року № 152, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2004 року за № 555/9154.

Переносні вогнегасники повинні розміщуватися шляхом:

навішування на вертикальні конструкції на висоті не більше 1,5 м від рівня підлоги до нижнього торця вогнегасника і на відстані від дверей, достатній для її повного відчинення;

установлювання в шафи пожежних кран-комплектів, у спеціальні тумби, на підставки, що надійно закріплені, на підлозі (якщо дозволяє конструкційне виконання), у пожежні щити (стенди).

Разом з цим позивач в обґрунтування позову вказує, що на момент перевірки переносні вогненасники були розміщені на висоті, що не суперечить положенням п. 3.10 Розділу V Правил №1417, однак жодних доказів на спростування викладених у акті перевірки фактів як то фототаблиць, схем, тощо суду надано не було.

А тому суд висновує про безпідставність доводів позивача щодо наявності підстав для скасування припису в частині пункту 5.

Щодо скасування припису в частині пунктів 6, 7, 10, 14, 15, 22 суд повторює, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що частково порушення зафіксовані в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам, оскільки перевіряючі при здійсненні заходу контролю не вимагали від посадових осіб позивача надання доказів на підтвердження відсутності таких порушень.

На думку суду такі твердження позивача є безпідставними з огляду на те, що надання усіх наявних доказів на підтвердження відсутності порушень законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки з боку підприємства, а також пояснень, зауважень або заперечень під час проведення перевірки є його правом, гарантованим законом, при проведенні такого заходу державного нагляду (контролю).

При цьому судом береться до уваги, що позивач посилаючись на часткове усунення порушень виявлених при проведенні перевірки до винесення оскаржуваного припису не надав доказів усунення таких порушень відповідачеві.

А тому суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для невключення таких вимог щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки до оскаржуваного припису.

Відтак, суд висновує про безпідставність позову в цій частині.

Щодо визнання протиправним та скасування пунктів 8, 9, 18, 19, 21 припису позивачем не наведено підстав в обґрунтування позову у цій частині, а тому суд висновує, що позивач фактично не заперечує щодо законності припису в цій частині.

Щодо визнання протиправним та скасування пункту 11 припису, суд зазначає про таке.

Позивач в обґрунтування позову посилається, що вимоги відповідача в цій частині є безпідставними оскільки на підприємстві експлуатуються тимчасові електромережі, які живлять електропроводки в місцях проведення будівельних та тимчасових ремонтно-монтажних робіт, що узгоджується з положеннями п. 1.8 розділу IV Правил пожежної безпеки в Україні.

Пунктом 1.8 Розділу ІV Правил №1417 передбачено, що улаштування та експлуатація тимчасових електромереж забороняються. Винятком можуть бути тимчасові електромережі, які живлять ілюмінаційні установки, а також електропроводки в місцях проведення будівельних, тимчасових ремонтно-монтажних та аварійних робіт.

З матеріалів справи судом встановлено, що даний пункт припису ґрунтується на встановленому при проведенні перевірці факті наявності тимчасових ділянок електромережі у адміністративно-побутових приміщеннях, та приміщеннях лабораторії.

А тому суд висновує про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Пункти 12, 13, 17 припису скасовані Державною службою України з надзвичайних ситуацій листом від 27.08.2018 № 26-13048/261.

Щодо визнання протиправним та скасування пункту 16 припису, суд зазначає, що пп. 2.1 п. 2 Розділу V Правил №1417 встановлено, що зовнішній протипожежний водопровід повинен відповідати таким вимогам:

1) відповідальними за технічний стан пожежних гідрантів, установлених на мережі водопроводу населених пунктів, є відповідні служби (організації, установи), які утримують ці мережі водопроводу, а на території підприємств - їх власники або орендарі;

2) пожежні гідранти та пожежні резервуари повинні бути справними і утримуватися таким чином, щоб забезпечити безперешкодний забір води пожежними автомобілями;

3) у разі відключення ділянок водопровідної мережі та гідрантів або зменшення тиску мережі нижче за потрібний необхідно сповіщати про це пожежно-рятувальні підрозділи;

4) для контролю працездатності мережі систем зовнішнього протипожежного водопроводу власнику мережі водопостачання або іншій відповідальній особі, визначеній у відповідному договорі згідно з вимогами чинного законодавства необхідно 1 раз на рік проводити випробування на тиск та витрату води з оформленням акта. Випробування водопроводу повинно проводитися також після кожного ремонту, реконструкції або підключення нових споживачів до мережі водопроводу;

5) пожежні гідранти і водойми повинні мати під'їзди з твердим покриттям. У разі наявності на території об'єкта або поблизу нього (у радіусі до 200 м) природних або штучних вододжерел до них повинні бути влаштовані під'їзди з майданчиками (пірсами) розміром не менше 12 x 12 м для встановлення пожежних автомобілів і забирання води будь-якої пори року;

6) витрачений під час гасіння пожежі протипожежний запас води з резервуарів має бути відновлений у строк не більше ніж:

24 год. - у населених пунктах і на промислових підприємствах з будівлями за вибухопожежною та пожежною небезпекою категорій А, Б та В;

36 год. - на промислових підприємствах з будівлями за пожежною небезпекою категорій Г та Д;

72 год. - у сільських населених пунктах і на сільськогосподарських підприємствах.

Для промислових підприємств із витратами води на зовнішнє пожежогасіння до 20 л/с включно допускається збільшувати час відновлення пожежного об'єму води: до 48 год. - для будівель категорій Г та Д; до 36 год. - для будівель категорії В;

7) пожежні резервуари (водойми) та їх обладнання повинні бути захищені від замерзання води. Узимку для забирання води з відкритих вододжерел слід встановлювати утеплені ополонки розміром не менше 0,6 x 0,6 м, які мають утримуватись у зручному для використання стані;

8) підтримання у постійній готовності штучних водойм, водозабірних пристроїв, під'їздів до вододжерел покладається: на підприємстві - на його власника (орендаря); у населених пунктах - на органи місцевого самоврядування;

9) біля місць розташування пожежних гідрантів і водойм повинні бути встановлені (відповідальні за встановлення - згідно з підпунктом 8 цього пункту) покажчики (об'ємні зі світильником або плоскі із застосуванням світловідбивних покриттів) з нанесеними на них:

для пожежного гідранта - літерним індексом ПГ, цифровими значеннями відстані в метрах від покажчика до гідранта, внутрішнього діаметра трубопроводу в міліметрах, зазначенням виду водопровідної мережі (тупикова чи кільцева);

для пожежної водойми - літерним індексом ПВ, цифровими значеннями запасу води в кубічних метрах та кількості пожежних автомобілів, котрі можуть одночасно встановлюватися на майданчику біля водойми;

10) водонапірні башти повинні бути забезпечені під'їздом з твердим покриттям і пристосовані для відбору води пожежно-рятувальною технікою будь-якої пори року. На корпус водонапірної башти слід наносити позначення, яке вказує на місце розташування пристрою для забирання води пожежно-рятувальною технікою;

11) не допускається використовувати для побутових, виробничих та інших господарських потреб протипожежний запас води, що зберігається в резервуарах, водонапірних баштах, водоймах та інших ємнісних спорудах.

Згідно підпунктів 2, 9 пункту 2.1 Розділу V Правил №1417 зовнішній протипожежний водопровід повинен відповідати таким вимогам:

- відповідальними за технічний стан пожежних гідрантів, установлених на мережі водопроводу населених пунктів, є відповідні служби (організації, установи), які утримують ці мережі водопроводу, а на території підприємств - їх власники або орендарі;

- підтримання у постійній готовності штучних водойм, водозабірних пристроїв, під'їздів до вододжерел покладається: на підприємстві - на його власника (орендаря).

Суд зазначає, що належним доказом на підтвердження того, що на момент проведення перевірки об'єкт було забезпечено достатньою кількістю води для цілей пожежогасіння, а також того, що облаштовано місця для забору води відповідно до вимог норм, з урахуванням нового будівництва є проектний розрахунок водопостачання для цілей пожежогасіння, опис наявних джерел, та їх предявлення в натурі.

Однак під час судового розгляду справи судом встановлено, що під час здійснення перевірки таких доказів перевіряючому позивачем надано не було, а тому у суду відсутні підстави стверджувати про протиправність припису в цій частині.

Щодо визнання протиправним та скасування пункту 20 припису, суд зазначає про таке.

Правові, економічні, соціальні та організаційні основи діяльності, пов'язаної з об'єктами підвищеної небезпеки, встановлено Законом України "Про об'єкти підвищеної небезпеки".

Статтею 1 цього Закону визначено, що об'єкт підвищеної небезпеки - об'єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об'єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону суб'єкт господарської діяльності ідентифікує об'єкти підвищеної небезпеки відповідно до кількості порогової маси небезпечних речовин. Нормативи порогової маси небезпечних речовин встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок ідентифікації, форма та зміст оповіщення про її результати визначаються Кабінетом Міністрів України. На основі ідентифікаційних даних Кабінет Міністрів України затверджує класифікацію об'єктів підвищеної небезпеки і порядок їх обліку.

Згідно з п. 1 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. N 956, його дія поширюється на всіх суб'єктів господарювання, у власності або користуванні яких є об'єкти, де можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини (далі - потенційно небезпечні об'єкти), а також на всіх суб'єктів господарювання, які мають намір розпочати будівництво потенційно небезпечних об'єктів.

Суб'єкт господарювання, у власності або користуванні якого є хоча б один потенційно небезпечний об'єкт чи який має намір розпочати будівництво такого об'єкта, організовує проведення його ідентифікації (п. 3 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки).

Потенційно небезпечний об'єкт вважається об'єктом підвищеної небезпеки відповідного класу у разі, коли значення сумарної маси небезпечної або декількох небезпечних речовин, що використовуються або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються на об'єкті, дорівнює або перевищує встановлений норматив порогової маси. (п. 4 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки).

Потенційно небезпечним об'єктом вважається апарат або сукупність пов'язаних між собою потоками в технологічний цикл апаратів, об'єднаних за адміністративною та/або територіальною ознакою. Потенційно небезпечним об'єктом за адміністративною ознакою вважається структурний підрозділ (виробництво, цех, відділення, дільниця, тощо) суб'єкта господарювання. (п. 5 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки).

Під час проведення ідентифікації для кожного потенційно небезпечного об'єкта розраховується сумарна маса кожної небезпечної речовини із зазначених у нормативах порогових мас індивідуальних небезпечних речовин або кожної небезпечної речовини, яка за своїми властивостями може бути віднесена до будь-якої категорії або до декількох категорій небезпечних речовин згідно із зазначеними нормативами.

У разі коли небезпечна речовина може бути віднесена одночасно до кількох категорій небезпечних речовин, використовується значення речовини у тій категорії, в якій її порогова маса найменша.

У разі коли сумарна маса жодної індивідуальної небезпечної речовини або небезпечної речовини будь-якої категорії не перевищує 1 відсотка порогової маси небезпечних речовин другого класу, об'єкт не відноситься до об'єктів підвищеної небезпеки (п. 6 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки).

Суб'єкт господарювання складає повідомлення про результати ідентифікації об'єктів підвищеної небезпеки за формою ОПН-1 (додаток 1) і надсилає його у двотижневий термін відповідним територіальним органам Держпраці, ДСНС, Держекоінспекції, державної санітарно-епідеміологічної служби, Держархбудінспекції, а також відповідній місцевій держадміністрації або виконавчому органу місцевої ради (далі - уповноважені органи). (п. 18 Порядку ідентифікації та обліку об'єктів підвищеної небезпеки).

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що таке повідомлення від позивача до ДСНС не надходило. Надана позивачем форма ОПН-1 "Повідомлення про результати ідентифікації ОПН" стосується ТОВ "Мікоген-Центр".

При цьому позивач в обґрунтування позову в цій частині посилається на те, що об'єкт - виробничий майданчик ТОВ ТОВ «Грінйард Мікокультура Центр» не відноситься до об'єктів підвищеної небезпеки.

При вирішенні даного спору суд бере до уваги що віднесення підприємств до об'єктів підвищеної небезпеки належить до повноважень Держпраці.

Щодо визнання протиправним та скасування пункту 23 припису, суд зазначає про таке.

Відповідно до СНиП II-89-80 "ГЕНЕРАЛЬНЫЕ ПЛАНЫ ПРОМЫШЛЕННЫХ ПРЕДПРИЯТИЙ" "Нормы главы "СТРОИТЕЛЬНЫЕ НОРМЫ И ПРАВИЛА" должны соблюдаться при проектировании генеральных планов новых, расширяемых и реконструируемых промышленных предприятий, а также при разработке схем генеральных планов групп предприятий с общими объектами (промышленных узлов)".

Пунктом 3.37 СНиП II-89-80 "ГЕНЕРАЛЬНЫЕ ПЛАНЫ ПРОМЫШЛЕННЫХ ПРЕДПРИЯТИЙ" встановлено, що "пожаpные депо надлежит pасполагать на земельных участках, пpимыкающих к доpогам общего пользования. Пожаpное депо, как пpавило, должно обслуживать гpуппу пpедпpиятий.

Место pасположения пожаpных депо следует выбиpать из pасчета pадиуса обслуживания пpедпpиятия с учетом имеющихся пожаpных депо (постов), находящихся в пpеделах, устанавливаемых pадиусов обслуживания.

Радиусы обслуживания пожаpными депо следует пpинимать: 2 км - для пpедпpиятий с пpоизводствами категоpий А, Б и В, занимающих более 50% всей площади застpойки; 4 км - для пpедпpиятий с пpоизводствами категоpий А, Б и В, занимающих до 50% площади застpойки, и пpедпpиятий с пpоизводствами категоpий Г и Д.

Примечания: 1. В случае пpевышения указанного pадиуса на площадке пpедпpиятий необходимо пpедусматpивать дополнительные пожаpные посты. Радиусы обслуживания пожаpными постами следует пpинимать те же, что и для пожаpных депо.

2. Пpи наличии на площадке пpедпpиятий, зданий и сооpужений III-V степени огнестойкости с площадью застpойки, составляющей более 50% всей площади застpойки пpедпpиятия, pадиусы обслуживания пожаpными депо и постами следует уменьшать на 40%.

3. Пожаpные посты допускается встpаивать в пpоизводственные и вспомогательные здания с пpоизводствами категоpий В, Г и Д".

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що підставою для включення даного пункту до оскаржуваного припису є те, що відстань від об'єкта до найближчої пожежної частини (ДПРЧ -14) перевищує вимоги СНИП ІІ-89-80, та на об'єкті ведуться будівельні роботи.

А тому у суду відсутні підстави для скасування припису і в цій частині.

Статтею 69 КЦЗ України передбачено підстави для видачі центральним органом виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, приписів, постанов і розпоряджень.

Згідно із п. 3.15, 3.16, 3.17 Розділу III Порядку проведення планових (позапланових) перевірок щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, затвердженого наказом МВС України від 02.11,2015 №1337, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.11.2015 за № 1467/27912, передбачено, що на підставі акта перевірки або довідки про результати перевірки органу влади, якщо під час здійснення перевірки суб'єкта господарювання або органу влади виявлено порушення вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, протягом п'яти днів з дня її завершення складається припис про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту.

Припис про усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної, техногенної безпеки, цивільного захисту (далі - припис) складається у двох примірниках, один з яких не пізніше п'яти робочих днів з дня складення акта надається керівнику суб'єкта господарювання або органу влади, установи, організації чи уповноваженій ним особі для виконання, а другий примірник припису з підписом такої особи щодо погоджених строків усунення порушень вимог законодавства зберігається в органі Держтехногенбезпеки України, який здійснював перевірку.

До припису включаються невиконані заходи з попереднього припису із зазначенням строків, з яких вони пропонувалися до виконання, та пропонуються нові строки, а також зазначаються нові заходи, які були виявлені під час перевірки, і строки їх виконання.

Як наголошує відповідач, вказані в акті та приписі порушення створюють загрозу життю та здоров'ю людей.

При цьому, наявність зазначених порушень на час проведення перевірки позивачем не спростована.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач діяв правомірно, в межах наданих повноважень та на їх виконання, що він і довів суду як суб'єкт владних повноважень.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст.90 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 14, 77, 90, 139, 242-246, 255, 271, 272, 287, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Грінйард Мікокультура Центр» до Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про визнання протиправним та скасування припису - відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на товариство з обмеженою відповідальністю «Грінйард Мікокультура Центр».

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до суду апеляційної інстанції через Черкаський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 18.01.2019.

Суддя С.О. Кульчицький