Справа № 211/2954/17(2-а/211/180/17)
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2019 року м. Дніпросправа № 211/2954/17(2-а/211/180/17)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лащенко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 18 серпня 2017р. в адміністративній справі №211/2954/17(2-а/211/180/17) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Криворізького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (правонаступником якого на час розгляду справи судом апеляційної інстанції є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача за № Ч-96 від 06.06.2017 року про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та зобов'язання відповідача здійснити призначення пенсії позивачу за вислугу років згідно ст.. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції від 26.07.2001) та її виплату з 26.05.2017, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 місяці роботи, а в подальшому довічно здійснювати належні позивачу виплати пенсії за вислугу років щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на час звернення позивачем до відповідача із заявою про призначення пенсії у позивача наявний загальний стаж роботи 21 рік 3 місяці 9 днів, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, який підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року позов задоволено.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема тим, що позивачем не надавалась до органу пенсійного фонду, у відповідності до норм чинного законодавства, відповідної форми заява про призначення пенсії, а тому лист-відповідь на інформаційний запит позивача не є рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, крім того, станом на 26.05.2017 року (дата звернення позивача до органу пенсійного фонду) Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року втратив чинність, у зв'язку з чим, при визначенні права позивача на пенсію за вислугою років необхідно керуватися нормами Закону № 1697-VІІ. Станом на день звернення стаж позивача становить 21 рік 3 місяці 9 днів, що не відповідає вимогам частини 1 статті 86 Закону № 1697-VІІ.

Позивачем було подано заперечення на апеляційну скаргу в якому зазначено, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи та прийнято законне та обгрунтоване рішення, а тому просить у задоволенні скарги відмовити.

Суду апеляційної інстанції подано клопотання про заміну відповідача правонаступником - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 52 КАС України, було задоволено клопотання та допущено заміну відповідача його правонаступником.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Просив її задовольнити з підстав в ній викладених.

Позивач до суду апеляційної інстанції не з'явився, повідомлений про день та час розгляду справи у відповідності до ч. 11 ст. 126 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 травня 2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської з інформаційним запитом від 26.05.2017 року про нарахування пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру», до якого додала копії документів: диплому, паспорту, трудової книжки, свідоцтва про розірвання шлюбу та свідоцтва про шлюб.

Листом № Ч-96 від 06.06.2017 року позивачу повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії, оскільки її стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, становить 21 рік 3 місяці 9 днів, що не відповідає вимогам частини 5 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-ІІ. Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII передбачено, що з 01.06.2015 року скасовано норми щодо призначення (перерахунку) пенсій відповідно до «спеціальних» законів, зокрема до Закону України «Про прокуратуру»(№1697-VII від 14.10.2014 року, зі змінами).

Позивач, не погодившись з відповіддю відповідача, звернулась до суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку щодо не наявності у позивача права на призначення пенсії згідно з ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. №1789-XII, оскільки наступні зміни законодавства обмежили право позивача, а рішення відповідачем про відмову у призначенні пенсії не прийнято.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Предметом спору в даній справі є відмова відповідача, викладена в листі № Ч-96 від 06.06.2017. «Щодо призначення пенсії» позивачу за вислугою років.

Так, з 01.12.1991 року, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України було визначено статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року.

Відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 05.11.1991 року, яка була чинною до 30.09.2011року) прокурори та слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Пунктом 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VII (який набрав чинності з 15.07.2015р.), визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 цього закону, але ці норми не регулюють спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі.

Отже положення ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури втратили чинність з дня набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VII, а саме, з 15 липня 2015 року.

Станом на 26 травня 2017 року ( момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років) діяли нові норми щодо призначення пенсії працівникам прокуратури, які визначені ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII, якими передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Таким чином, з 15.07.2015 року відсутні підстави для призначення пенсії згідно з статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року.

Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, який вступив в дію з 15.07.2015 року, визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

Зважаючи на те, що позивач звернулася за призначенням пенсії у травні 2017 року, підстави для застосування Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ відсутні.

Відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII, передбачав, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, враховуючи викладене, стаж позивача на момент звернення за призначенням пенсії (26.05.17р.) мав складати 23 роки.

Наявний стаж позивача складає станом на 26.05.2017р. (час подання інформаційного запиту позивачем до відповідача) 21 рік 3 місяці 9 днів, а тому не є достатнім для призначення пенсії згідно Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII..

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до інформаційного запиту, з яким позивач зверталась до відповідача про нарахування пенсії за вислугою років, копія якого міститься в матеріалах справи, такий не містить вимоги/прохання, призначити/нарахувати пенсію за нормами ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року або Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII. Таким чином, на думку колегії суддів, доводи позивача щодо неврахування відповідачем норм Закону України "Про прокуратуру" №1789 є помилковими.

Також, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи відповідача, що позивачем не подавалась заява у відповідності до пункту 4.1 Порядоку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, відповідно до вимог якого орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Зазначене підтверджується матеріалами справи, відсутність пенсійної справи позивача, та не спростовується позивачем.

Крім того, в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв'язку із подачею позивачем інформаційного запиту про нарахування пенсії (25.05.2017 року), частина перша статті 50-1 Закону України № 1789-ХІІ застосуванню не підлягає у зв'язку із втратою її чинності на підставі Закону України № 1697-УІІ від 14.10.2014 року.

Враховуючи заявлені позовні вимоги, колегія суду приходить до висновку, що відмова пенсійного органу, викладена в листі № Ч-96 від 06.06.2017 «Щодо призначення пенсії» позивачу, ґрунтується на нормах чинного законодавства та є правомірною, а позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку задовольняючи такі позовні вимоги.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновків суду першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 21.01.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 січня 2019року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва