Справа № 804/4012/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2018-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року Справа № 804/4012/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення №24 від 22.03.2018р. та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018р. ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №24 від 22.03.2018р. про підтвердження роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах в частині не зарахування до пільгового страхового стажу роботу з 20.03.1990р. по 21.07.1999р. (9р. 3міс. 1д.);

- зобов'язати відповідача призначити позивачеві пенсію на пільгових умовах відповідно до п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за Списком №2, починаючи з 09.05.2018р., зарахувавши до пільгового стажу роботи на "Заводі Електорон - ГАЗ" період з 02.04.1984р. по 17.05.1999р. загалом - 15 років 2 місяці 19 дні, який дає право на отримання пенсії на пільгових умовах.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у травні 2018 року він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2 та зарахування до пільгового стажу роботи із шкідливими умовами праці у період з 02.04.1984р. по 21.07.1999р., оскільки у вказаний період позивач працював в якості пресувальника виробів із пластмас на підприємстві «Приборний завод Електрон» м. Жовті Води, а тому вважає, що має право на призначення пенсії за Списком №2. Так, рішенням №24 від 22.03.2018р. відповідачем було підтверджено для зарахування до пільгового стажу за Списком №2 лише періоди роботи позивача з 02.04.1984р. по 20.03.1990р. у зв'язку з тим, що посада бригадира пресувальників виробів із пластмас списками не передбачена. Позивач з таким рішенням не погоджується та вважає його протиправним, оскільки після обрання з 23.03.1990р. на посаду бригадира пресувальників виробів із пластмас продовжував працювати у ливарно-пластмасовому цеху та виконував роботу у шкідливих умовах праці пресувальника виробів із пластмас та наказом №271-лс від 21.07.1999р. позивача було звільнено саме з посади пресувальника виробів із пластмас. Окрім того, позивач вказує на наявність свідків, які можуть підтвердити, що позивач фактично працював у шкідливих умовах виробництва з 02.04.1984р. по час звільнення 21.07.1999р.

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кононенко О.В. від 01.06.2018р. було відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у письмовому провадженні відповідно до ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

14.08.2018р. згідно розпорядження Дніпропетровського окружного адміністративного суду за № 2198д, на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 10.07.2018р. щодо звільнення у зв'язку з поданою заявою про відставку судді Кононенка О.В. та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 09.08.2018р. №80, на підставі повторного автоматичного розподілу справ, вказану справу було передано для розгляду судді Павловському Д.П. (а.с.37).

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Павловського Д.П. від 15.08.2018р. було прийнято дану справу до свого провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.38).

16.10.2018р. згідно розпорядження Дніпропетровського окружного адміністративного суду за № 2690д, у зв'язку із відстороненням судді Павловського Д.П. та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 04.10.2018р. №116, на підставі повторного автоматичного розподілу справ, вказану справу було передано для розгляду судді Конєвій С.О. (а.с.43).

Ухвалою суду від 18.10.2018р. дану справу було прийнято до свого провадження суддею Конєвою С.О., призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов'язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву згідно до вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.45).

27.06.2018р. відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 18.11.2009р. отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із заявою про призначення йому пенсії за Списком №2 до пенсійного органу не звертався, а відповідач, відповідно, не відмовляв у її призначенні. Відповідач зазначає, що 15.02.2018р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про підтвердження стажу роботи на пільгових умовах та зважаючи на те, що наданими позивачем документами не підтверджено, що він працював не звільненим бригадиром, то у відповідача не було підстав для зарахування періодів роботи позивача з 20.03.1990р. по 21.07.1999р. до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Окрім того, відповідач зазначає, що відповідно до чинного законодавства Уукраїни, не передбачено підтвердження пільгового стажу роботи на підставі показань свідків (а.с.31-32).

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, з урахуванням прийняття даної справи до свого провадження ухвалою суду від 18.10.2018р., дана справа розглядається 16.11.2018р. згідно до вимог ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 18.11.2009р. отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією відомостей з підсистеми Призначення та Виплати Пенсії (а.с.33б).

15.02.2018р. ОСОБА_2 звернувся до пенсійного органу із двома заявами, а саме: про перерахунок пенсії та про підтвердження стажу роботи на пільгових умовах, що підтверджується копіями відповідних заяв (а.с.33,33а).

Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 22.03.2018 було прийнято рішення №24, яким підтверджено періоди роботи позивача з 02.04.1984р. по 20.03.1990р. для зарахування до пільгового стажу за Списком №2, що підтверджується копією відповідного рішення (а.с.14).

При цьому, зі змісту вказаного оспорюваного рішення видно, що відповідною комісією до пільгового стажу позивача не зараховано період його роботи на посаді бригадира пресувальників виробів із пластмас з 21.03.1990р. по 29.07.1999р.

Проте, предметом даного спору, згідно позову, є не зарахування за вказаним рішенням іншого періоду роботи позивача, а саме: з 20.03.1990р. по 21.07.1999р., що підтверджується змістом позову (а.с.4-8).

Вирішуючи даний спір, суд виходить із даних трудової книжки позивача, з якої вбачається, що до пільгового стажу позивача не зараховано не той період його роботи на посаді пресувальника виробів з пластмас, що вказаний у позові, а період зазначений у трудовій книжці позивача з 21.03.1990р. по 29.07.1999р. (день звільнення), який і повинен бути заявлений позивачем, так як за оспорюваним рішенням до пільгового стажу позивача було зараховано період його роботи з 02.04.1984р. по 20.03.1990р., а тому слід вийти за межі позову та розглянути спір саме за період з 21.03.1990р. по 29.07.1999р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача №24 від 22.03.2018р. в частині не зарахування до пільгового стажу позивача період його роботи з 21.03.1990р. по 29.07.1999р. на посаді пресувальника виробів з пластмас, зобов'язання відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 вказаний період та повторно розглянути заяву позивача від 15.02.2018р. про перерахунок його пенсії, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п'ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Пунктом 3 "Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005р., передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При цьому, згідно п.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 «Про затвердження порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено постановою правління Пенсійного фонду України №18-1 від 10.11.2006р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.11.2006р. за №1231/13105 (далі - Постанова №18-1).

Згідно до п.3, п.4 Постанови №18-1 визначено, що підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Комісії створюються, зокрема, при головних управліннях Пенсійного фонду України в областях.

Пунктом 11 Порядку №18-1 визначено, що для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об'єднаних управлінь за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема, довідку про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).

У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

При цьому, п.12 Порядку №18-1 встановлено, що Управління Пенсійного фонду України в районі, місті, районі у місті, об'єднані управління та головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі надають заявникам допомогу у зборі необхідних документів та в отриманні через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи витягу з Єдиного державного реєстру в електронній формі для підтвердження стажу роботи.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що чоловіки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, передбачених Списком №2, та за умови повного робочого дня на відповідних роботах але не менше 80% робочого часу, при цьому, за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, а у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується відповідними комісіями, створеними при Головних управління Пенсійного фонду України в областях.

Окрім того, територіальні управління повинні надавати заявникам допомогу у зборі необхідних документів.

Як вбачається зі змісту копії трудової книжки позивача у період з 02.04.1984р. позивач працював пресувальником виробів із пластмас третього розряду та з 01.01.1987р. йому було встановлено четвертий розряд пресувальника виробів із пластмас.

З 21.03.1990р. позивача було обрано бригадиром пресувальників виробів із пластмас та з 01.05.1990р. встановлено п'ятий розряд пресувальника виробів з пластмаси (а.с.10-13).

Зі змісту копій довідки ВАТ «Електрон-газ» №240 від 28.02.2006р. та архівної довідки Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №114-п від 05.02.2018р. вбачається, що з 02.04.1984р. по 29.07.1999р. позивач працював повний робочий день в якості пресувальника виробів із пластмас, що передбачено Списком №2 та з 29.07.1999р. позивача було звільнено саме з посади пресувальника виробів із пластмас, що підтверджується відповідними копіями довідок, наявними у справі (а.с.15,18).

Тобто, наведені вище обставини свідчать про те, що у період своєї роботи з 02.04.1984р. по 29.07.1999р. позивач працював повний робочий день у шкідливих умовах та виконував роботу на посаді пресувальника виробів із пластмас, яка передбачена Списком №2.

У зв'язку з визнанням ВАТ «Завод електронної і газової апаратури «Електрон-газ» банкрутом, підтвердження періодів роботи, то дає право на призначення пенсії на пільгових умовах здійснювалося відповідною Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та вказаною комісією було прийнято рішення №24 від 22.03.2018р. про підтвердження періодів з 02.04.1984р. по 20.03.1990р. для зарахування до пільгового стажу за Списком №2, що підтверджується його копією (а.с.14).

При цьому, вказане рішення не містить обґрунтувань щодо не зарахування до пільгового стажу роботи позивача періоду з 21.03.1990р. по 29.07.1999р., а у ньому лише зазначено, що бригадири пресувальників виробів з пластмас Списками не передбачені, в трудовій книжці відсутні відомості щодо того, що позивач працював у шкідливих умовах повний робочий день, а також і вказано, що документами не підтверджено, що заявник працював не звільненим бригадиром (а.с.14).

Разом з тим, трудова книжка позивача та вищевказані уточнюючі довідки містять інформацію про те, що у спірний період з 21.03.1990р. по 29.07.1999р. позивач працював у шкідливих умовах повний робочий день та виконував роботу пресувальника виробів із пластмас, що передбачено Списком №2.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази, суд приходить до висновку, що за умови надання позивачем до пенсійного органу документів про підтвердження стажу роботи позивача за не зараховані періоди, а також і з урахуванням повноважень територіальних управлінь Пенсійного фонду щодо надання заявникам допомоги у зборі необхідних для підтвердження пільгового стажу роботи документів (зокрема, надання допомоги у отриманні Пенсійним фондом уточнюючих довідок), відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача період його роботи з 21.03.1990р по 29.07.1999р. пресувальником виробів із пластмас за Списком №2.

Отже, при розгляді заяв позивача від 15.02.2018р. про перерахунок пенсії та про підтвердження стажу роботи на пільгових умовах, відповідачем не вчинено дій у межах наданих йому законом повноважень, та не наведено обґрунтованих мотивів та підстав не зарахування відповідного спірного періоду роботи позивача до його пільгового стажу за Списком №2 з урахуванням змісту вищезазначених уточнюючих довідок.

Також, щодо необхідності обґрунтування пенсійним органом мотивів, з яких ним не зараховано той чи інший період роботи особи зазначено і у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність рішення відповідача №24 від 22.03.2018р. щодо не зарахування до такого стажу позивача за Списком №2 періоду його роботи з 21.03.1990р. по 29.07.1999р. пресувальником виробів із пластмас з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом, наявних в матеріалах справи доказів та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

В той же час, судом відхиляються посилання позивача на наявність свідків, які можуть підтвердити його пільговий стаж, оскільки підтвердження пільгового стажу показаннями свідків не передбачено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши рішення пенсійного органу №24 від 22.03.2018р. про розгляд заяви позивача про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах в частині не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду його роботи з 21.03.1990р. по 29.07.1999р. пресувальником виробів із пластмас, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оспорюване рішення в частині не зарахування вищевказаного періоду його роботи, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що оспорюване рішення №24 від 22.03.2018р. про розгляд заяви позивача про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах в частині не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду його роботи з 21.03.1990р. по 29.07.1999р. пресувальником виробів із пластмас, порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача №24 від 22.03.2018р. щодо не зарахування до пільгового стажу позивача наведеного періоду.

Також і підлягають частковому задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи позивача з 21.03.1990р. по 29.07.1999р., з урахуванням того, що судом встановлено протиправність рішення відповідача №24 від 22.03.1999р. в частині не зарахування до пільгового стажу роботи вищевказаного періоду та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії. направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, у даному випадку, з метою повного захисту порушеного права позивача слід вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.02.2018р. щодо перерахунку пенсії з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України, оскільки саме зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача є належним способом захисту порушеного права позивача з урахуванням вимог ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи позивача з 21.03.1990р. по 29.07.1999р. пресувальником виробів із пластмас та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.02.2018р. з урахуванням висновків суду є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Між тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині позовних вимог щодо зобов'язання призначити позивачеві пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком №2, виходячи з наступного.

Статтею 44 Закону №1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", (далі - Порядок №22-1).

Згідно пункту 1.1 Порядку №22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (дачі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 1.7 Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

З аналізу вказаних норм вбачається, що необхідною умовою для призначення пенсії є звернення особи із заявою про її призначення.

Разом з тим. як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2018р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявами про перерахунок пенсії та про підтвердження стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2, тобто із заявою про призначення пенсії за на пільгових умовах за Списком №2 позивач до пенсійного органу не звертався, таких доказів суду не надано.

За приписами ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають захисту лише порушені права, свободи та інтереси фізичних осіб з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що за умови відсутності заяви позивача про призначення йому пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідачем не порушено право позивача на призначення даної пенсії, оскільки відповідачем питання щодо призначення позивачеві пенсії не розглядалося та відповідне рішення про відмову у призначенні пенсії не приймалося, а тому дані позовні вимоги позивача є передчасними та не підлягають задоволенню.

Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи позивача на «Заводі Електрон - ГАЗ" періоду з 02.04.1984р. по 17.05.1999р., оскільки зі змісту оспорюваного рішення вбачається, що відповідачем період роботи позивача з 02.04.1984р. по 20.03.1990р. зараховано до його пільгового стажу (а.с. 14).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №239050454 від 29.05.2018р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 352 грн. 40 коп. (704,80 грн./ 2) (а.с.3).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення №24 від 22.03.2018р. та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №24 від 22.03.2018р. в частині не зарахування ОСОБА_2 період роботи з 21.03.1990р. по 29.07.1999р. до пільгового стажу за Списком №2.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) період його роботи з 21.03.1990р. по 29.07.1999р. до пільгового стажу за Списком №2.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги. 26. код СДРПОУ 21910427) повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) від 15.02.2018р. про перерахунок пенсії та доданими до заяви документами та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352 грн. 40 коп. (триста п'ятдесят дві грн. 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва