Справа № 826/16996/14
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2019 року

Київ

справа №826/16996/14

адміністративне провадження №К/9901/40157/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

за участі секретаря Горбатюка В.С.

представника позивача - Коваленка С.П.

представників відповідача - Аблішева В.А., Морозова П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2016 (суддя Качур І.А.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2017 (судді Мєзєнцев Є.І., Файдюк В.В. Чаку Є.В.)

у справі № 826/16996/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіслогістік»

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіслогістік» (далі - позивач, ТОВ «Сервіслогістік») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.02.2014 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.02.2015 позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.02.2015, прийнято нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.11.2015 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіслогістік» задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.02.2015 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2016, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2017, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2017 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

В судовому засіданні представник відповідача доводи та вимоги касаційної скарги підтримав у повному обсязі.

Позивач в письмових запереченнях та в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм законодавства, у зв'язку з чим просив касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 28.01.2014 по 03.02.2014, на підставі наказу від 23.01.2014 № 171, згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України посадовою особою відповідача була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка ТОВ «Сервіслогістик» з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності внесення до бюджету сум податків та зборів за період травень-серпень 2012 року з питань взаємовідносин з ПП «Гранд-Сервіс», за результатами якої складено акт від 07.02.2014 № 197/26-53-22-04-21-37500361 та встановлено порушення позивачем вимог пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.2, 201.6, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 469 186 грн. та підпункту 139.1.9 статті 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті в бюджет 492 645 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 20.02.2014 прийнято податкові повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 586 483 грн., у тому числі 469 186 грн. - за основним платежем, 117 297 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями та № , відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 615 806 грн., в тому числі 492 645 грн. - за основним платежем та 123 161 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказані висновки, як і доводи касаційної скарги, ґрунтуються на твердженні податкового органу про неправомірність формування позивачем складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам з ПП «Гранд-Сервіс», які, за твердженнями відповідача, не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними. При цьому, податковий орган посилався на податкову інформацію щодо вказаного суб'єкта господарювання, зокрема, на акт про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Гранд-Сервіс» від 02.10.2013 № 1093/2201/30523953. Крім цього, податковий орган вказує на окремі дефекти документів, оформлених за результатами господарських операцій з ПП «Гранд-Сервіс», які за твердженням податкового органу, не можуть підтверджувати реальність господарських операцій, та на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних. Також, податковий орган посилається на позицію Вищого адміністративного суду України, що викладена в рішеннях у справах № 2а-11020/12/2670 та № 805/3424/15-а. Судами попередніх інстанцій, на думку податкового органу, не виконано обов'язку щодо з'ясування всіх обставин у справі.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, з висновками яких погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Обов'язкові реквізити, які зазначаються в податкові накладній визначені пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, судами попередніх інстанцій вірно зазначено про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Згідно пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються з: - витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; - інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; - крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Отже, показники доходів та витрат безпосередньо впливають на об'єкт оподаткування.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, між ТОВ «Сервіслогістік» (покупець) та ПП «Гранд-Сервіс» (продавець) укладено договір купівлі-продажу товарів від 10.11.2011 № 3, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується прийняти й оплатити товар.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору купівлі-продажу товарів №3 від 10.11.2011 р.; податкових накладних; рахунків-фактур; видаткових накладних; актів здачі-прийняття робіт; товарно-транспортних накладних; виписок з банківського рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Сервіслогістік» (замовник) та ПП «Гранд-Сервіс» (виконавець) укладено договір від 01.06.2011 р. №3У, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги у сфері будування рішень ІТ інфраструктури, відпрацювання їх програмного забезпечення, створенню умов по перевірці їх надійності.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору від 01.06.2011 р. №3У; додатку до договору №1; податкових накладних; рахунків-фактур; видаткових накладних; актів здачі-прийняття робіт за відповідні періоди; виписок з банківського рахунку.

Також, на підтвердження можливості виконання договорів від 10.11.2011 №3, від 01.06.2011 р. №3У, позивачем надано копії ліцензії ПП «Гранд-Сервіс» на господарську діяльність, пов'язаної із створення об'єктів архітектури, сертифікатів приватного ПП «Гранд-Сервіс». Згідно додатку до ліцензії до переліку робіт провадження господарської діяльності пов'язаної із створенням об'єктів архітектури віднесено, зокрема, проектування внутрішніх інженерних мереж і систем зв'язку, сигналізації, радіо, телебачення, інформаційних.

Колегія суддів зазначає, що окремі дефекти первинних документів не можуть свідчити про нереальність господарської операції між позивачем та його контрагентом, якщо інші обов'язкові реквізити, зазначені в таких документах, дають можливість ідентифікувати зміст та обсяг господарських операцій.

Судами попередніх інстанцій досліджено надані позивачем документи. Зазначені документи у сукупності містять всі необхідні реквізити, відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в повній мірі підтверджують здійснення позивачем господарських операцій в межах власної господарської діяльності, дозволяють ідентифікувати контрагента і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Щодо зазначення в податкових накладних адреси продавця ПП «Гранд-Сервіс»: м. Київ, вул. Салютна - 4А, а в рахунках-фактури та видаткових накладних адреси: м. Київ, вул. Теліги, 3, то судами встановлено, що у податкових накладних, що містяться в матеріалах справи, вказана адреса місцезнаходження ПП «Гранд-Сервіс»: м. Київ, вул. Салютна - 4А, що повністю відповідає інформації з ЄДРПОУ, а в рахунках-фактурах та видаткових накладних вказана адреса: м. Київ, вул. Теліги, 3 відповідно до договору оренди №010106 від 01.01.2010.

Безпідставними є і посилання контролюючого органу на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних за спірними господарськими операціями, оскільки, наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість не є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договором купівлі-продажу. Товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару.

Крім того, судами встановлено, що відповідно до наданих товарно-транспортних накладних фактичну поставку продукції здійснювало ТОВ «Енглєр», однак відповідно до бази даних АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України у ТОВ «Енглєр» не знаходяться на обліку транспортні засоби. Позивач пояснив, що перевізником придбаного товару є ТОВ «Енглєр» на підставі договору. ТОВ «Енглєр» орендував ряд автомобілів на підставі договору оренди (оперативного) лізингу № 0605001-100/11 від 06.05.2011 (копія якого наявна в матеріалах справи).

Відповідно до наданих ТТН такими автомобілями здійснювалося перевезення придбаних товарів. Копії свідоцтв про реєстрації транспортних засобів, а також форма-1ДФ ТОВ «Енглєр», в якій зазначено, що його працівниками є водії, що здійснювали перевезення придбаного товару і які зазначені в ТТН.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність нарахування податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Таким чином, висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість та віднесення відповідних сум до складу валових витрат по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Щодо посилання скаржника на позицію, викладену в рішеннях Вищого адміністративного суду України, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України ( в чинній редакції) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України (пункт 8 частини 1 Розділ VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України ( в редакції на момент звернення до суду з касаційною скаргою) при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Таким чином, обов'язковими для застосування Верховним Судом є висновки щодо застосування норми права, які викладені в постановах Верховного Суду та рішеннях ухвалених Верховним Судом України. Відтак суд не приймає посилання відповідача на позицію, викладену в рішеннях Вищого адміністративного суду України.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2017 відповідачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (в редакції, чинній на час подання позову - 2014 рік) за подання адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становила 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2014 встановлено у розмірі 1218,00грн.

Згідно із пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду, ставка судового збору встановлена у такому розмірі: 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Ціна позову у справі № 826/16996/14 складає 1 079 128 грн. Таким чином, судовий збір за подання до адміністративного суду вказаного позову складав 4872,00 грн., а до суду касаційної інстанції - 5 846,40 грн.

З урахування того, що суд дійшов висновку, що касаційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, сума судового збору, яка підлягала сплаті при звернення до суду з касаційною скаргою та сплата якої була відстрочена до ухвалення судового рішення по суті, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 344, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.07.2017 у справі № 826/16996/14 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві судовий збір за подання касаційної скарги у справі № 826/16996/14 у розмірі 5846,40грн. (п'ять тисяч вісімсот сорок шість гривень 40 копійок) отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі. Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897. Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП). Код банку отримувача (МФО): 899998. Рахунок отримувача: 6007. Код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)». Символ звітності банку: 207.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.А. Васильєва
Судді: (підпис) С.С. Пасічник
(підпис) В.П. Юрченко