Справа № 0640/4113/18
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4113/18

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

18 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови №ЖИ 110 ЖТ 2071/88/НП/АВ-ФС від 20.07.2018,

В С Т А Н О В И В :

16 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Житомирській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №ЖИ 110 ЖТ 2071/88/НП/АВ-ФС від 20.07.2018.

30 жовтня 2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31жовтня 2018 року в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову, відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам, вказаним у його заяві. Просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що примусове виконання оскаржуваної постанови призведе до негативних фінансових наслідків для скаржника у вигляді стягнення не лише суми штрафної санкції, а й витрат виконавчого провадження у вигляді виконавчого збору, а також накладення відповідно до постанови арешту на все рухоме і нерухоме майно. Таким чином існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі внаслідок вчинення державними виконавцями виконавчих дій на підставі оскаржуваної постанови, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися та повноважних представників до суду для участі у справі не направили.

10.01.2019 від представника апелянта надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, однак враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, встановлені ст.309 КАС України, а також те, що представником не порушувалось питання про продовження строку розгляду справи, колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходіть зі слідуючого.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною другою статті ст.150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення позову-це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

У статті 151 КАС визначено виключний перелік видів забезпечення позову. Позов може бути забезпечено, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 151 КАС) та забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору (пункт 4 частини першої статті 151 КАС).

З аналізу вказаної норми вбачається, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Поряд з цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони вчиняти певні дії.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, заявник посилається лише на те, що невжиття заходів забезпечення позову значно ускладнить або унеможливить виконання рішення у справі, а також може потягнути за особою нові судові процеси для поновлення прав позивача, проте заявник жодним чином не обґрунтував наведені ним обставини, не зазначає які саме перешкоди можуть виникнути у виконанні рішенні суду у даній справі.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не наведено істотних обставин та не надано жодних доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову заподіє шкоди його правам, чи захист цих прав стане неможливим без вжиття таких заходів або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Водночас, частиною 3 статті 151 КАС України регламентовано, що не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов'язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся із позовом до суду щодо оскарження постанови Управління Держпраці у Житомирській області № ЖИ 110 ЖТ2071/88/НП/АВ-ФС про накладення штрафу у розмірі 372300 грн.

Між тим, ОСОБА_2 просить забезпечити позов шляхом зупинення дій державного виконавця стосовно виконання постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57222416 від 14.09.2018, винесеної на виконання постанови № ЖИ 110 ЖТ2071/88/НП/АВ-ФС.

Разом з цим, державний виконавець не являється стороною у даній справі, а постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №57222416 від 14.09.2018, не є предметом оскарження у ній.

Таким чином, оскільки предметом оскарження в даній справі є постанова Управління Держпраці у Житомирській області, а не рішення чи дії державного виконавця, то, з урахуванням приписів пункту 5 частини 3 статті 151 КАС України, забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти виконавчі дії, є неможливим.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 01.03.2018 у справі №800/531/17, від 10.01.2018 у справі №800/538/17 та в постанові від 22.12.2018 у справі №3п/9901/2/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки потреба у вжитті заходів забезпечення позову ОСОБА_2 не доведена, та окрім того, спосіб забезпечення позову про який просить позивач, суперечить ч.3 ст.151 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 77, 150, 151, 205, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.