Справа № 520/11628/18
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків
17.01.2019 р. справа №520/11628/18
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом
ОСОБА_1
до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1
про1) визнання протиправною відмови Міністерства оборони України в призначенні одноразової грошової допомоги у порядку ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; 2) скасування оформленого п.13 протоколу № 73 від 13.07.2018р. рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум; 3) зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у порядку ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затвердженого постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. (далі за текстом - Порядок №975) у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги; 4) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України; 5) зобов`язання Міністерства оборони України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності, -

встановив:

Матеріали позову одержані судом 19.12.2018 р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 20.12.2018 р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 08.01.2019 р.
Підставами позову є доводи про те, що громадянин має право на призначення та виплату одноразової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Однак відповідач, Міністерство оборони України, протиправно відмовив заявнику у виплаті вказаної допомоги з вигаданих міркувань.
Відповідачі, Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_3 , з поданим позовом не погодився.
Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що на 1) момент встановлення позивачу інвалідності чинним законодавством України не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової військової служби у разі встановлення останнім інвалідності після спливу трьохмісячного строку після звільнення зі служби, 2) військовослужбовець на момент отримання поранення проходив службу у прикордонних військах Комітету Державної Безпеки при Раді Міністрів СРСР, отже у Міністерства оборони України (як правонаступника Міністерства оборони СРСР) відсутній обов`язок виплачувати спірну допомогу.
Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач під час проходження дійсної строкової військової служби у лавах Збройних Сил СРСР (24.11.1985р.-10.12.1987р.) брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, де одержав поранення, через яке рішенням МСЕК з 06.02.2012 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності, а з 22.02.2016 року встановлено ІІ групу інвалідності.
Отже, первісно подія настання інвалідності мала місце 06.02.2012 р., погіршення стану здоров`я було зафіксовано 22.02.2016 р., проміжок часу між цими подіями складає 4 роки.
Викладені обставинами визнані відповідачами у ході розгляду справи.
Заявою від 30.11.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до Харківського обласного військового комісаріату з приводу виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 2-ої групи інвалідності внаслідок поранення, контузії і захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Обставини направлення Харківським ОВК до Міністерства оборони України зазначеної заяви з доданими до неї документами ані позивачем, ані відповідачами не заперечуються.
Міністерством оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідністю військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби за заявою позивача було прийнято рішення у формі протоколу від 13.07.2018р. №73 п.13 про відмову у призначенні виплати.
Як з`ясовано судом, юридичною підставою для прийняття оскарженого рішення владний суб`єкт обрав положення п. 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затверджено постановою КМУ від 25.12.2013р. №975; далі за текстом - Порядок №975), а фактичною підставою послугувало судження владного суб`єкта про те, що виплата допомоги особам, які проходили службу у прикордонних військах СРСР, має здійснюватись Державною прикордонною службою України.
Перевіряючи відповідність закону вчиненого владним суб`єктом у даному випадку діяння управлінського характеру, суд відзначає, що правовідносини з приводу виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності унормовані, насамперед, приписами ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 16-164 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (які повністю кореспондують положенням ст.3 Конституції України, де указано, зокрема, що здоров`я людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю) та деталізовані приписами Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затверджений постановою КМУ від 25.12.2013 р. №975; далі за текстом - Порядок №975) або приписами Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (затверджений постановою КМУ від 28.05.2008р. №499; далі за текстом Порядок № 499).
Так, за визначенням ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Коло осіб, котрі мають право на призначення цієї виплати, окреслено законодавцем, зокрема, у ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а випадки, які унеможливлюють призначення виплати викладені - ст. 16-4 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей
Право на отримання цієї допомоги мають військовослужбовці у співвідношенні (залежності) до категорій згідно з Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», де законодавець до військовослужбовця строкової служби за призовом (аналог дійсної військової служби за Законом СРСР «О всеобщей воинской обязанности») завжди застосовує ознаку у вигляді словосполучення «проходить службу».
Оцінюючи приєднані до справи докази та наведені сторонами аргументи, суд зазначає, що подія ушкодження здоров`я позивача припадає на час дійсної військової строкової служби за призовом у Збройних Силах Союзу Радянських Соціалістичних Республік під час збройного конфлікту на території Демократичної Республіки Афганістан.
Матеріали справи не містять об`єктивних даних, котрі б засвідчували те, що у зв`язку з цією подією позивачу в СРСР встановлювалась інвалідність або проводились виплати через погіршення стану здоров`я.
Згадана подія поранення (ушкодження здоров`я) спричинила настання інвалідності, що мало місце первісно 06.02.2012 р. та повторно від 22.02.2016 р.
Законом України №328-V від 03.11.2006 р. ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей» була викладена у редакції, котра запроваджувала виплату одноразової грошової допомоги саме за рахунок коштів Міністерства оборони України, а не у порядку страхування.
Умовою для проведення будь-якої виплати допомоги військовослужбовцю строкової служби законодавець в тексті ч. 6 ст. 16 названого закону визначив 1) поранення, 2) настання інвалідності під час проходження військової служби, 3) настання інвалідності не пізніше спливу трьох місяців від звільнення зі служби.
Закон України №328-V від 03.11.2006р. набрав чинності з 01.01.2007р. і діяв до Закону України №5040-17 від 04.07.2012р. (тобто у період часу з 01.01.2007р.-31.12.2013р.), яким було змінено порядок нарахування і виплати згаданої одноразової грошової допомоги.
При цьому, стосовно саме випадку настання інвалідності (п. 5 ч. 2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей» у редакції Закону України №5040-17 від 04.07.2012 р.) законодавець пов`язав право на одержання допомоги настанням інвалідності під час проходження служби або з тримісячним строком від настання події звільнення з військової служби, а випадок поранення виокремив з поміж інших підстав і виклав п. 8 ч. 2 ст. 16 означеного закону безвідносно до настання інвалідності.
Закон України №5040-17 від 04.07.2012 р. набрав чинності з 01.01.2014 р. і не поширювався на осіб, які одержали одноразову грошову допомогу до цієї події.
Цим же законом було запроваджено правило ч. 8 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей», згідно з яким право на одержання грошової допомоги підлягало реалізації протягом трьох років з дня виникнення.
У матеріалах справи відсутні докази про одержання позивачем одноразової грошової допомоги до 01.01.2014 р.
Порядок нарахування і виплати згаданої одноразової грошової допомоги вчергове зазнав змін згідно з Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII, положення якого набрали чинності з 01.01.2017 р.
Унаслідок цього, відповідно до п.6 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей» у редакції Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII право військовослужбовця строкової служби на одержання одноразової грошової допомоги через інвалідність, спричинену отриманим під час проходження служби пораненням, не пов`язувалось з тримісячним строком від події звільнення з військової служби.
Чергові зміни до Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей» були внесені Законом України від 06.04.2017 р. №2004-VIII (набрав чинності 07.05.2017 р.) у зв`язку із чим збільшено розмір одноразової грошової допомоги.
Вирішуючи спір, суд зважає на ту обставину, що сторонами визнається факт неодержання громадянином у спірних правовідносинах виплати одноразової грошової допомоги взагалі.
Частиною 8 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей» у редакції Закону України №5040-17 від 04.07.2012р. (котра почала діяти з 01.01.2014р.) дійсно передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги може бути реалізоване особою протягом трьох років з дня виникнення.
Положення названого закону не визначають події, котра може бути кваліфікована як дата виникнення права.
Між тим, таке положення міститься у п. 3 Порядку №975 і визначає датою виникнення права дату встановлення інвалідності.
Окрім того, п. 2 постанови КМУ від 25.12.2013р. №975 було введено у дію правило, згідно з яким особам, які до набрання чинності Порядком №975, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: 1) вже призначена допомога виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (затверджено постановою КМУ від 28.05.2008р. №499); Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році (затверджено постановою КМУ від 21.02.2007р. №284); Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів (затверджено постановою КМУ від 21.11.2007р. №1331); а ще не призначена допомога - призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Таким чином, днем виникнення права на одноразову грошову допомогу слід вважати день встановлення інвалідності згідно з довідкою МСЕК.
Позивачу інвалідність третьої групи вперше була встановлена 06.02.2012р., тобто до моменту набрання чинності Законом України №5040-17 від 04.07.2012 р. (який припадає на 01.01.2014 р.).
Доводи відповідача про відсутність у Міністерства оборони України обов`язку призначати спірну виплату позивачу спростовуються загальновідомими у розумінні ч.3 ст.78 КАС України обставинами, що лише у 1989 році прикордонні війська були виведені зі складу Збройних сил СРСР.
Отже, на момент проходження позивачем дійсної строкової військової служби у період часу 1985-1987 роки, означена подія зміни структури Збройних сили СРСР (у спосіб виведення прикордонних військ) не настала.
Неспроможним є також і судження ІНФОРМАЦІЯ_1 про відсутність документу про причини та обставини поранення військовослужбовця.
Оскільки відсутні такі, що набрали законної сили, обвинувальні вироки у кримінальній справі, то з огляду на ст. 62 Конституції України відсутні підстави навіть для припущення про те, що настання поранення пов`язано з вчиненням позивачем протиправного діяння під час несення військової служби у бойових умовах.
Документи позивача про час, місце та умови проходження військової служби об`єктивно відповідають характеру одержаного поранення, що вимагало від владного суб`єкта більш ретельного ставлення до розгляду звернення громадянина, повного та вичерпного з`ясування всіх обставин.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт Міністерство в особі Комісії не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 КАС України в частині належного, правильного та обґрунтованого вирішення питання про призначення спірної виплати за заявою зацікавленої особи, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню.
У зв`язку з цим, владний суб`єкт, Міністерство в особі Комісії, належить обтяжити обов`язком повторно вирішити по суті питання про призначення спірної виплати за матеріалами звернення зацікавленої особи.
Решта вимог позову задоволенню не підлягає як необґрунтовано заявлена.
Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби у формі п. 13 протоколу від 13.07.2018р. №73.
Зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби повторно вирішити по суті питання з приводу призначення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. У решті вимог позов - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Сліденко А.В.