Справа № 826/14504/16
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про визнання протиправної відмови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України, в якому просить суд:
визнати відмову ЦВЛК ДПС України від 28.07.2016 № 304 протиправною;
зобов`язати ЦВЛК ДПС України у місячний строк, з моменту набрання постанови суду законної сили, провести повторне обстеження військово-лікарською комісією учасника бойових дій ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність відмови відповідача щодо проведення повторного медичного обстеження ОСОБА_1 та встановлення йому причинного зв`язку з формулюванням: «Захворювання, Так, пов`язане із захистом Батьківщини», оскільки під час проходження служби в Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції.
Отже, на думку позивача, беручи до уваги те, що він був призваний на військову службу та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , а також у період з 12.06.2014 по 25.12.2014 брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою від 17.08.2015 № 493, він має право на пов`язання його захворювання із захистом Батьківщини на підставі п/п. 12.4.5 п. 12.4 ст. 12 Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 06.05.2009 № 333 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.07.2014 за № 1267/21579.
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 12.09.2018 р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що апелянт є учасником бойових дій. Вважає висновок суду першої інстанції про неможливість віднесення Державної прикордонної служби України до складу діючої армії безпідставним, оскільки особовий склад Державної прикордонної служби України є військовослужбовцями, які залучалися до проведення АТО, які Законом визнаються учасниками бойових дій.
Також вважає, що законодавець надав можливість встановити формулювання «захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» не тільки у разі виникнення захворювання у період проходження служби, а й у разі виникнення захворювання, які є хронічно повільно прогресуючими, дані про які дозволяють віднести їх початок у період перебування у діючій армії. При цьому, апелянт зауважує, що постанова ВЛК приймається також при наявності хронічних повільних прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії, складу сил та засобів, які брали безпосередньо участь в антитерористичній операції.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якій просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що відмова у проведенні повторного обстеження позивача на ВЛК є правомірною, оскільки під час первинного обстеження не встановлено причинного зв`язку між проходженням позивачем військової служби в зоні АТО та отриманим захворюванням.
У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 18.05.2014 р. відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 № 1240-VII, яким затверджено Указ Президента України від 06.05.2014 № 454 «Про часткову мобілізацію» призовною комісією Іллінецького ОРВК Вінницької області було призвано на військову службу по мобілізації ОСОБА_1 . Як вже зазначалося, позивач призваний на військову службу по частковій мобілізації 19.07.2015 з діагнозом «Здоровий», що не заперечувалось учасниками справи під час розгляду справи.
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки командира військової частини НОМЕР_1 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України від 17.08.2015 № 493 ОСОБА_1 дійсно в період з 12.06.2014 по 25.12.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції Донецької та Луганської областей.
07.04.2015 Управлінням особового складу штабу командування Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_1 видано посвідчення серія НОМЕР_2 учасника бойових дій, копія якого наявна в матеріалах справи.
Водночас, з наявної в матеріалах справи копії військового квитка ОСОБА_1 від 17.05.2001 серія НОМЕР_3 видно, що 21.05.2015 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 116 позивач звільнений (демобілізований) в запас.
Поряд з цим, 17.05.2015 на підставі Указу Президента України від 20.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» позивач призваний у Збройні Сили України та з 17.07.2015 позивач проходив військову службу у Державній прикордонній службі України.
Позивач вказав на те, що на фоні емоційних стресів, отриманих під час участі у бойових діях в зоні АТО в період з 12.06.2014 по 25.12.2014 у нього вперше з`явились прояви погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим, на підставі розпорядженням начальника кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України від 04.12.2015 № 2329 був направлений на Військово-лікарську комісію клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України м. Львів для проведення медичного огляду ОСОБА_1 .
Як вказав позивач у позовній заяві, у серпні 2015 року він відчув різке погіршення стану здоров`я, що виражалося у вираженій загальній слабості та відразу звернувся до медичної служби, в якій попередньо було встановлено діагноз цукровий діабет 1 типу, з огляду на що у жовтні 2015 року лікувався стаціонарно у Вінницькому обласному ендокринологічному центрі, де діагноз було підтверджено.
В подальшому, за результатами ВЛК клінічного госпіталю ДПС України м. Львів видано свідоцтво про хворобу від 18.12.2015 № 6/20, копія якого наявна в матеріалах справи.
Так, зі змісту вказаного свідоцтва видно, що ОСОБА_1 відчуває скарги на сухість в роті та періодичне відчуття спраги, періодично гліпоглікемічні стани, що турбують по декілька разів на тиждень та супроводжуються рясним потовиділенням, відчуттям тремору, серцебиття, голоду, неспокою та купуються шляхом прийому солодкого, загальну слабкість, швидку втомлюваність, ураження шкіри верхніх та нижніх кінцівок, слизової, ротової порожнини, яке супроводжується болем та свербежем, гостроти зору.
У свідоцтві про хворобу ОСОБА_1 також зазначено, що «зі слів оглянутого та за даними медичної документації діабетичні скарги відчуває з серпня 2015 року, відколи почали турбувати спрага, поліурія, виражена загальна слабість. При обстеженні в амбулаторних умовах виявився підвищений рівень цукру (10,5ммоль/л натще). Діагноз цукрового діабету І типу вперше встановлений у стаціонарного у військовій частині НОМЕР_4 у вересні 2015 року на основі лабораторних показників (глікований гемоглобін 12,0%, С-пептид, 177пг/мл). Від призначеної інсулінотерапії категорично відмовився, мотивуючи це тим, що хоче обстеження в спеціалізованому закладі за місцем проживання. В жовтні 2015 року лікувався стаціонарно в Вінницькому обласному ендокринологічному центрі, куди поступив ургентно у відділення АРІТ в стані діабетичного кетоацидозу з гіперлікемією 27,8ммоль/л. діагноз цукрового діабету було підтверджено та призначено інтенсифіковану схему інсулінотерапії (інсуман-базал + інсуман-рапід сумарною добовою дозою 46 од./добу). На фоні цього лікування рівень глікемії знизився, але задовільної компенсації досягнуто не було. В листопаді 2015 року лікувався у військовій частині НОМЕР_4 , де сумарну дозу інсуліну підвищено до 60 од/добу, на фоні чого досягнуто відносної компенсації. Протягом останнього місяця мали місце неодноразові гліпоглікемічні стани, пов`язані з нерегулярністю харчування та фізичної активності. Ці гліпоглікемічні стани фіксувалися пацієнтом за допомогою власного глюкометра та супроводжувалися рясним потовиділенням, відчуттям тремору, неспокою, голоду. На фоні емоційних стресів отриманих під час участі у бойових діях в зоні АТО в період з 12.06.2014 по 25.12.2014 вперше з`явилися прояви багатоформної ексудативної еритеми на кистях обох рук. З цього приводу в січні 2015 року лікувався стаціонарно у військовій частині НОМЕР_5 . В квітні 2015 року лікувався стаціонарно в ВМКЦ ЦР м. Вінниці з діагнозом стресовий розлад, тривожний варіант, з виходом в компенсацію. Тоді ж мало місце загострення багатоформної ексудативної еритеми. Зниження зору відмічає протягом тривалого часу. Двічі проходив медичний огляд по мобілізації: в 2014 році перший термін та в 2015 році на другий термін. Під час медичних оглядів виявилося заниження гостроти зору OD/OS 0,8/0,9. Рішеннями ВОК Іллінецького ОРВК Вінницької області від 20.03.2014 та від 30.06.2015 визнавався придатним до військової служби. Скерований командиром військової частини НОМЕР_6 на медичний огляд ВКЛ у зв`язку з наявністю захворювань, що зумовлюють обмежену придатність до військової служби. Зі службової характеристики: «Стан здоров`я незадовільний… змушений постійно вводити собі медикаменти (інсулін), що затрудняє виконання службових обов`язків за посадою».
Таким чином, ВКЛ клінічного госпіталю ДПС України м. Львів дійшла висновку, що позивач, починаючи з серпня 2015 року має захворювання: цукровий діабет І типу, важка форма, лабільний перебіг, фаза медикаментозної субкомпенсації. Багатоформна ексудативна еритема, обмежена форма, прогресуюча стадія та зазначено причинний зв`язок формулювання: «Захворювання, Так, пов`язані з проходженням військової служби», а саме: зниження гостроти зору ОD до 0,6; ОS до 0,5 з корекцією 1,0/1,0; внаслідок простого міопічного астигматизму в 1,5дптр обох очей. Аномальна трихромазія «С».
Крім того, комісія дійшла висновку, що на підставі ст. 13 «а», 57 «в» графи ІІ розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби: ОСОБА_1 непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.
02.02.2016 на підставі ст. 2 ч. 8 п. «б» Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» ОСОБА_1 звільнено (демобілізовано) в запас.
Разом з тим, вважаючи висновок ВЛК клінічного госпіталю ДПС України м. Львів щодо встановлення йому причинного зв`язку з формулюванням: «Захворювання, Так, пов`язане з проходженням військової служби» неправомірним, позивач звернувся із заявою до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про повторний медичний огляд та встановлення йому причинного зв`язку із формулюванням: «Захворювання, Так, пов`язане із захистом Батьківщини».
Однак, 28.07.2016 листом № 304 відповідач відмовив позивачу у проведенні потворного медичного огляду, наголосивши, що Положенням про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 06.05.2009 № 333 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.07.2014 за № 1267/21579 чітко визначено випадки, у яких комісія приймає постанову з формуванням «Захворювання, Так, пов`язане із захистом Батьківщини».
Разом з тим, позивач, вважаючи вказану відмову протиправною та такою, що порушує його права, звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язковою умовою встановлення причинного зв`язку захворювання: «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» є виникнення такого захворювання саме під час проходження служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби. Окрім того, причинний зв`язок формулювання: «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» пов`язується у разі виявлення хронічних повільно прогресуючих захворювань за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, якщо вони дозволяють віднести початок захворювання на період перебування в діючій армії.
Зважаючи на те, що погіршення стану здоров`я у позивача виникло у серпні 2015 року, що призвело до захворювання «цукровий діабет І типу», тобто під час проходження служби у Державній прикордонній службі України, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у проведені повторного медичного огляду та встановлення причинного зв`язку в такому формулюванням, як: «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».
З вказаним висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України, у редакції з 15.12.2017) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні регулюються Основами законодавства України про охорону здоров`я.
Так, ст. 70 цього Закону передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
На виконання вказаної норми Закону, в структурі Державної прикордонної служби України створені та діють при клінічних госпіталях військово лікарські комісії (ВЛК), а також Центральна військово лікарська комісія ДПС України, яка є органом забезпечення ДПС України медичною установою спеціального призначення. Їй підпорядковані всі інші ВЛК з питань військово лікарської експертизи.
Повноваження ЦВЛК ДПС України визначаються Положенням про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації ДПС України від 06.05.2009 № 333 (у редакції наказу Адміністрації ДПС України від 14.06.2012 № 450) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.07.2012 № 1267/21579 (далі Положення № 333).
Так, вказане Положення визначає порядок проведення військово-лікарськими комісіями Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба) медичного огляду громадян призовного віку, військовозобов`язаних та жінок, які приймаються на військову службу за контрактом, кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах (далі - ВВНЗ), військовослужбовців Держприкордонслужби та членів їхніх сімей, колишніх військовослужбовців Держприкордонслужби, працівників Держприкордонслужби, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I, II груп патогенності, працівників суден забезпечення плавскладу та працівників льотного складу Держприкордонслужби з метою визначення їх придатності за станом здоров`я до військової служби (роботи за фахом), установлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до пп. 2.1 та 2.2 глави ІІ Положення № 333 для виконання зазначених завдань у Держприкордонслужбі створюються штатна військово-лікарська комісія та позаштатні постійно та тимчасово діючі військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), а також позаштатні постійно діючі лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК). ВЛК та ЛЛК приймають постанови, які оформлюються свідоцтвом про хворобу (додаток 1), довідкою військово-лікарської комісії (додаток 2) (далі - довідка ВЛК), протоколом (додаток 3) засідання ВЛК з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Строк оформлення свідоцтва про хворобу ВЛК становить не більше 5 робочих днів із дня огляду.
Згідно з п/п. 1.1 пункту 1 глави ІІ Положення № 333 штатною ВЛК є Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України.
Підпунктом 1.8 п. 1 глави ІІ Положення № 333 передбачено, зокрема, що Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України має право розглядати, переглядати, затверджувати (не затверджувати), а також контролювати постанови будь-якої ВЛК (ЛЛК) Держприкордонслужби.
При цьому, відповідно до п.п. 11.1 та 11.2 п. 11 глави ІІ Положення № 333 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні та у своїй роботі керуються законодавством України. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, контролюються та переглядаються ЦВЛК. За рішенням ЦВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
Таким чином, аналізуючи вказані норми, суд зазначає, що ЦВЛК ДПС України вправі переглядати постанови ВЛК, а також вправі проводити повторний медичний огляд.
Разом з тим, згідно з пп. 12.4.5 пп. 12.4 п. 12 глави ІІ Положення № 333 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби.
Постанова ВЛК в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті 12.4.1 пункту 12.4 цієї глави, за наявності медичних документів, виданих (складених) у зазначений період, які підтверджують факт виникнення (розвитку) захворювання у період перебування в діючій армії.
Зазначена постанова ВЛК приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести початок захворювання на період перебування в діючій армії.
При цьому, відповідно до пп. 12.4.1 пп. 12.4 п. 12 глави ІІ Положення № 333 «Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії та флоту в роки Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольоту), або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань.
Отже, аналізуючи вказані норми, суд зазначає, що обов`язковою умовою встановлення причинно зв`язку захворювання: «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» є виникнення такого захворювання саме під час проходження служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби.
Таким чином, причинний зв`язок формулювання: «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» пов`язується у разі хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, якщо вони дозволяють віднести початок захворювання на період перебування в діючій армії.
В той же час, пп. 12.4.6 пп. 12.4 п. 12 глави ІІ Положення № 333 передбачено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
У такому самому формулюванні приймаються постанови ВЛК при медичному огляді військовослужбовців за результатами захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв, одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.
Тобто, з вказаної норми видно, що у разі виникнення захворювання під час служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності, застосовується причинний зв`язок захворювання: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».
Як вже зазначалось, на підставі Указу Президента України від 06.05.2014 № 454 «Про часткову мобілізацію» позивач був мобілізований та з 18.05.2014 по 21.05.2015 проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 . При цьому, безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах Донецької та Луганської областей позивач брав з 12.06.2014 по 25.12.2014, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 17.08.2015 № 493.
Разом з тим, як наголосив у позовній заяві позивач, у серпні 2015 року він відчув різке погіршення стану здоров`я, що виражалося у вираженій загальній слабості та відразу звернувся до медичної служби, в якій попередньо було встановлено діагноз цукровий діабет 1 типу, з огляду на що у жовтні 2015 року лікувався стаціонарно у Вінницькому обласному ендокринологічному центрі, де діагноз було підтверджено.
В той же час, позивачем не заперечується факт того, що починаючи з 17.07.2015 він проходив службу у Державній прикордонній службі України.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; Морська охорона, яка складається із загонів морської охорони; органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини; розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Загальна чисельність Державної прикордонної служби України становить 53000 осіб, у тому числі 45000 військовослужбовців.
З огляду на викладене, суд зазначає, що Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення та не входить до складу діючої армії.
Між тим, суд зазначає, що у виписках із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3233, № 3848 та № 4061, які наявні в матеріалах справи видно, що діабетичні скарги позивач відчуває з серпня 2015 року.
Таким чином, аналізуючи вказані обставини у сукупності, в контексті викладених норм Положення № 333, наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, а також зважаючи на те, що погіршення стану здоров`я у позивача виникло у серпні 2015 року, що призвело до захворювання «цукровий діабет І типу», тобто під час проходження служби у Державній прикордонній службі України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Військова-лікарська комісія клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України м. Львів вірно дійшла висновку про те, що захворювання позивача пов`язане саме із проходженням служби в такому формулюванні: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» (пп. 12.4.6 пп. 12.4 п. 12 глави ІІ Положення № 333), з огляду на що, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у проведені повторного медичного огляду та встановлення причинного зв`язку в такому формулюванням, як: «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».
При цьому, суд першої інстанції вірно відхилив доводи позивача про те, що погіршення стану здоров`я, яке призвело до діагнозу «цукровий діабет І типу» він вперше відчув під час участі у бойових діях в зоні АТО у період з 12.06.2014 по 25.12.2014, оскільки під час розгляду справи встановлено, що після вказаного періоду позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом стресовий розлад, тривожний варіант, з виходом в компенсацію, вегето-судинна дистонія за змішаним типом, багатоформна ексудативна еритема, гепатит неясного генезу, мінімального ступеня активності, простий короткозорий астигматизм правого ока в 1,0 Д та лівого ока в 1,5 Д при гостроті зору 1,0 з корекцією на кожне око, по-друге, із наявних в матеріалах справи документів видно, що зі скаргами на сухість в роті та періодичними відчуттями спраги, періодичними гліпоглікемічними станами, що турбують по декілька разів на тиждень та супроводжуються рясним потовиділенням, відчуттям тремору, серцебиття, голоду, неспокою, загальною слабкістю, швидкою втомлюваністю, ураженням шкіри верхніх та нижніх кінцівок, слизової, ротової порожнини, які супроводжується болем та свербежем, позивач звернувся лише у серпні 2015 року.
Більш того, з наявного в матеріалах справи виписного позивачу епікризу (а.с. 15) видно, що у період перебування позивача на стаціонарному обстеженні і лікуванні з 17.01.2015 по 10.02.2015 позивачу проводився біохімічний аналіз крові, яким встановлено, що глюкоза в крові позивача складає 4,0 (норма 3,8-6,1).
Суд також звертає увагу позивача на те, що після періоду участі у бойових діях в зоні проведення АТО, тобто після 25.12.2014, позивач продовжував перебувати на військовій службі у складі військової частини НОМЕР_1 , яка, у розумінні Закону України «Про Збройні Сили України» входить до складу діючої армії, до 21.05.2015. Проте доказів того, що починаючи з 25.12.2014 до 21.05.2015 позивач також звертався до військово-медичних закладів Збройних Сил України з симптомами та скаргами на сухість в роті та періодичними відчуттями спраги, а також про те, що періодично його турбують гліпоглікемічні стани, які супроводжуються рясним потовиділенням, відчуттям тремору, серцебиття, голодом, неспокоєм, швидкою втомлюваністю, ураженням шкіри верхніх та нижніх кінцівок, слизової, ротової порожнини, яке супроводжується болем та свербежем, гостротою зору, з метою обстеження, лікування та/або встановлення відповідного діагнозу, матеріали справи також не містять.
В контексті встановлених судом першої інстанції обставин, наявних в матеріалах справи доказів, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено причинний зв`язок між його захворюванням із проходженням служби в АТО в період 12.06.2014 по 25.12.2014, а перебування його на службі в Державній прикордонній службі України, під час якої у нього виявлено захворювання «цукровий діабет І типу», яке він пов`язує із захистом Батьківщини, не доводить факту, що він брав участь саме в активних бойових діях щодо захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, зокрема, в безпосередній участі в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, забезпечуючи її здійснення, тобто перебував у діючій армії у складі Державної прикордонної служби України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 16.01.2019 р.