Справа № 826/5582/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

21 січня 2019 року Справа № 826/5582/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Епель О.В., суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г. у м. Києві, перевіривши матеріали апеляційної скарги Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Трейдінг» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Трейдінг» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення Комісії ДФС України щодо відмови в реєстрації розрахунку коригування до податкової накладеної та зобов'язання відповідача зареєструвати такий розрахунок.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2018 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року було залишено без руху через несплату судового збору та надано апелянту строк для усунення недоліків його апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2018 року апелянту було продовжено строк на усунення недоліків поданої ним апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року апелянту було відмовлено в повторному продовженні строку на усунення недоліків його апеляційної скарги та повернуто її внаслідок не усунення недоліків.

30.11.2018 р. відповідач повторно подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 23 червня 2018 року, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, а також поновити йому пропущений строк звернення до суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року визнано неповажними причини, з яких апелянт просив поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також зазначено, що відповідно до надано ним платіжного доручення від 18.10.2018 р. № 2491 судовий збір сплачено до Київського апеляційного адміністративного суду, а не до Шостого апеляційного адміністративного суду, який на підставі ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах» станом на 18.10.2018 р., тобто на дату сплати апелянтом судового збору, був створений та діяв вже більше двох тижнів, залишено апеляційну скаргу без руху та надано апелянту строк для усунення її недоліків.

11.01.2019 р. до Шостого апеляційного адміністративного суду від апелянта надійшло клопотання від 08.01.2019 р. № б/н про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, в якому він посилається на законодавчу неврегульованість строків повторного звернення з апеляційною скаргою, крайній річний строк на апеляційне оскарження, а також на те, що ним вживалися заходи для сплати судового збору, але через зупинення операцій з бюджетними коштами він не мав можливості його сплатити, і що наразі відбувається структурна реорганізація ДФС.

Перевіривши зазначене клопотання апелянта, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

У матеріалах справи міститься зворотне поштове повідомлення, відповідно до якого копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідачем було отримано ще 12.07.2018 р., але протягом майже чотирьох місяців ним не було вжито достатніх та необхідних заходів для сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі в порядку, визначеному законодавством.

При цьому, колегія суддів зазначає, що дотримання строків оскарження судового рішення є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

У свою чергу, статтею 44 КАС України регламентовано обов'язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Таким чином, виконання обов'язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми, змісту і строку подання апеляційної скарги покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі необхідні для цього дії.

При цьому, поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду визнаються лише ті, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у неї коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють державний орган від обов'язку своєчасної сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто суб'єктами, які реалізують свою владну компетенцію.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Тож, особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а тому обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб'єктами владних повноважень не є об'єктивними та непереборними підставами, які перешкоджають оскаржити судові рішення в межах встановленого законодавством строку апеляційного оскарження та реалізувати право щодо оскарження без порушення порядку здійснення такої процесуальної дії.

З викладеного вбачається, що довготривала процедура погодження та сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.11.2018 р. у справі 804/958/17, від 17.10.2018 р. у справі № 808/2282/15, від 01.10.2018 р. у справі № 813/4076/15, від 20.04.2018 р. у справі № 822/2337/17, від 17.10.2018 р. у справі № 810/1802/17, від 02.10.2018 р. у справі № 805/3544/17-а та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковими для колегії суддів при розгляді вищевказаного клопотання апелянта.

При цьому, колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Лелас проти Хорватії», відповідно до яких, держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Крім того, у справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

У свою чергу, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Таким чином, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов'язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

При цьому, обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, доводи апелянта про те, що ним вживалися заходи для сплати судового збору, але через зупинення операцій з бюджетними коштами він не мав можливості його сплатити, і що наразі відбувається структурна реорганізація ДФС, та його посилання на законодавчу неврегульованість строків повторного звернення з апеляційною скаргою, крайній річний строк на апеляційне оскарження є необґрунтованими та вказують на довільне тлумачення податковим органом норм адміністративного процесуального законодавства.

Крім того, жодних належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів на підтвердження обставин щодо вжиття ним всіх можливих заходів для сплати судового збору й тощо суду не надано.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що наведені в клопотанні апелянта причини для поновлення строку на апеляційне оскарження не є поважними, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Разом з тим, апеляційний суд встановив, що станом на дату подачі зазначеного клопотання, тобто на 08.01.2019 р., апелянт отримав копію ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху і йому було достеменно відомо про залишення його апеляційної скарги без руху та недоліки, які відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018 р. йому слід усунути.

Проте, станом на 21.01.2019 р. зазначені у вказаній ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018 р. недоліки апеляційної скарги не усунуті, а причини, які зазначалися апелянтом визнані судом неповажними з підстав, наведених вище.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу й на те, що апелянтом також не вирішено питання щодо сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги до належного суду - Шостого апеляційного адміністративного суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 299, ч. 2 ст. 321, ст. 325, ст.ст. 328-331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2018 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Трейдінг» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач

Судді: