Справа № 265/5061/18
Суддя: Костромітіна О. О.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/5061/18
Провадження №2-а/265/11/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Костромітіної О.О.,

за участю секретаря Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1-ї роти батальйону УПП у м. Маріуполь рядового поліції Янушевського Олексія Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції 1-ї роти батальйону УПП у м. Маріуполь рядового поліції Янушевського Олексія Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обгрунтування поданої позовної заяви вказував на те, що 16 травня 2018 року на підприємство ТОВ «Маріупольпромснаб», де він працює, поштою надійшла постанова Кальміуського ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області про стягнення з нього штрафу за постановою ПС 2 № 363356 від 14.06.2016 року. З даної постанови вбачається, що 14.06.2016 року о 08:00 годині за адресою вулиця Українського козацтва (Орджонікідзе), 1 водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом, нібито зупинив його бліжче 10 метрів від пішохідного переходу та було виявлено відсутність поліса обов»язкового страхування. Внаслідок чого, інспектор виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП. Вважає, що дана постанова є незаконною, оскільки на місці порушення його з постановою ніхто не ознайомлював, постанову не вручав, поштового повідомлення про вручення також не отримував. Крім того, при визначенні відстані від пішохідного переходу до зупиненого транспортного засобу ніяких вимирів відстані не проводилось ніяким відповідним сертифікованим приладом. Також незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор не дав йому можливості скористатися своїми правами у повному обсязі. Такі дії інспектора поліції вважає незаконними, оскільки він не порушував правил дорожнього руху та щодо нього інспектором поліції не дотримано передбаченої законом процедури. Просить суд поновити йому строк звернення до суду із даним позовом, визнати дії інспектора протиправними та незаконними, визнати постанову серії ПС2 № 363356 від 14 червня 2016 року, винесену відносно нього про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП, протиправною та скасувати її, провадження по справі закрити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, подав до суду заяву по розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином.

Оскільки позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з»явився до суду та причин поважності своєї неявки суду не надав, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст. 194, ч.9 ст. 205 КАС України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 289 КУпАП передбачено, що скаргу по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 16.05.2018 року отримав постанову Кальміуського ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області про стягнення з нього штрафу за постановою ПС2 № 363356 від 14 червня 2016 року за ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП. 16.05.2018 року він подав клопотання про скасуання даної постанови. 04.06.2018 року він звернувся до віддлу ДВС для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, після ознайомлення з матераілами йому була надана копія постанови. 11.06.2018 року він звернувся з даним позовом до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя. За таких підстав, суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, а тому строк на оскарження постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає поновленню.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 14 червня 2016 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 363356 інспектором патрульної поліції 1-ї роти батальйону УПП у м. Маріуполь рядового поліції Янушевським О.В. було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КпАП України, зокрема за те, що він 14 червня 2016 року о 08:00 год., керуючи автомобілем SSANG YONG, державний номер НОМЕР_1, на перехресті вулиці Українського козацтва (Орджонікідзе) та проспекту Перемоги в Лівобережному районі м.Маріуполя зупинив транспортний засіб ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п.15.9 «г» ПДР, що тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, при перевірці документів у водія був відсутній поліс обов»язкового страхування, чим порушив п.2.1 «ґ» ПДР, що тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 126 КУпАП, та за скоєння яких накладено штраф в сумі 425 грн.

Відповідно до п.15.9 «г» Правил дорожнього руху зупинка забороняється

на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єкт та об'єктивну сторону правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КпАП України.

При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначених у оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень, зокрема, не представлено відео-або фото фіксації можливого порушення правил дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Отже, до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлено не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова інспектора патрульної поліції 1-ї роти батальйону УПП у м. Маріуполь рядового поліції Янушевського О.В. підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у взв»язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги в цій частині.

В той же час, слід зазначити, що ст. 286 КАС України, яка врегульовує особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, не надає суду повноважень визнавати дії відповідача незаконними та/або визнавати протиправними його рішення, а тому позов ОСОБА_1 у цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 139, 243-246 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1-ї роти батальйону УПП у м. Маріуполь рядового поліції Янушевського Олексія Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції 1-ї роти батальйону УПП у м. Маріуполь рядового поліції Янушевського Олексія Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Скасувати постанову серії ПС 2№363356 від 14 червня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП - закрити за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст даного рішення складено 17 січня 2019 року.

Суддя Костромітіна О.О.