Справа № 0640/3682/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/3682/18

Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

09 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року (прийняте у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення 361357,27 грн.,

В С Т А Н О В И В :

позивач 11.07.2018 звернувся із адміністративним позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації щодо невиплати коштів;

- стягнути з відповідача матеріальну шкоду: компенсацію за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 142 556, 24 грн та шкоду заподіяну внаслідок несвоєчасної виплати компенсації за втрачене домоволодіння в сумі 218801, 03 грн, що у загальній сумі становить: 361357,27 грн.

Рішенням суду Житомирського окружного адміністративного суду від 22.08.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, те що кошторисами видатків не передбачено коштів на виплату допомоги та компенсацій згідно рішень суду для управління праці, а тому для належного способу захисту вважає необхідним стягнення компенсації за втрачене домоволодіння з урахуванням індексації.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

ОСОБА_3 (матері позивачки), на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1.

17.07.2007 постановою Овруцького районного суду по справі №2а-465/07 було зобов'язано Овруцьку райдержадміністрацію поставити ОСОБА_3 на чергу для виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 у сумі 901757,00 грн .

14.08.2007 ОСОБА_3 було поставлено на чергу в Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації для виплати компенсації за втрачене домоволодіння, що підтверджується повідомленням відповідача №07-04/2875 від 06.07.2018.

10.02.2011 постановою Овруцького районного суду по справі №2а-1010/11 було зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації провести ОСОБА_3 перерахунок компенсації за втрачене домоволодіння з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначивши остаточну суму у розмірі 142556,24 грн., яка до цього часу не виплачена.

ІНФОРМАЦІЯ_3 мати позивачки ОСОБА_3 померла, і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.01.2017 ОСОБА_2 було визначено спадкоємцем зазначеної компенсації.

При зверненні до відповідача з проханням виплатити ОСОБА_2 компенсацію за втрачене домоволодіння, позивачу відмовлено та повідомлено, що вона дійсно перебуває на черзі в Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації для отримання компенсації у сумі 142556,24 грн.. Кошти за втрачене домоволодіння не перераховані у зв'язку з відсутністю фінансування, що підтверджується листом від 06.07.2018 №07-04/2875.

Не погоджуючись із вказаною відмовою позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, як спадкоємець за законом, перебуває у черзі для отримання грошової компенсації за здане, відповідно до статті 35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", домоволодіння із 14.08.2007, тому право позивача є захищеним та не потребує додаткового захисту.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Частинами 6, 8 статті 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) встановлено, що громадяни, які відселяються або самостійно переселяються, користуються компенсаціями, передбаченими цим Законом. Порядок відселення та самостійного переселення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону № 796-XII, компенсація громадянам за втрачене у зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням відповідно до статті 4 цього Закону майно включає грошову компенсацію у повному розмірі вартості жилих, дачних, садових будинків, гаражів, господарських будівель та споруд, яка здійснюється за цінами, встановленими на момент припинення права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України №1243 від 18.11.2009 "Про затвердження Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території" (набрала чинності 28.11.2009) затверджений Порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території (далі - Порядок), який визначає механізм виплати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, компенсації за майно, втрачене у зв'язку з їх відселенням або самостійним переселенням відповідно до статті 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Дія цього Порядку поширюється на громадян, які не отримали зазначену компенсацію на дату набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в тому числі тих громадян, які перебувають на черзі на отримання компенсації.

Згідно п.5 Порядку, сума компенсації перераховується за рішенням райдержадміністрації (виконавчого органу ради міста обласного значення), що прийнято на підставі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку, відділенням Державного казначейства місця відселення на особистий рахунок переселенця або спадкоємця, відкритий ним у будь-якому банку України, у порядку черговості, встановленої райдержадміністрацією (виконавчим органом ради міста обласного значення) з урахуванням дати реєстрації заяви щодо отримання компенсації в обліковому журналі. Контроль та відповідальність за дотриманням черговості покладається на райдержадміністрацію (виконавчий орган ради міста обласного значення).

Отже, з наведеного слідує, що компенсація виплачується громадянам у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території та здачі будинку на баланс відповідної ради. Сума компенсації перераховується на особистий рахунок переселенця або спадкоємця, відкритий ним у будь-якому банку України, у порядку черговості з врахуванням дати реєстрації заяви щодо отримання компенсації в обліковому журналі.

При цьому, компенсація за втрачене майно має бути виплачена позивачу відповідачем шляхом перерахунку на його особистий рахунок у порядку черговості, як це і передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2009 за №1243 "Про затвердження Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території".

Жодним нормативним документом не визначений термін та інший порядок, в який повинна бути виплачена компенсація за втрачене майно.

Таким чином, законодавчо урегульовано питання щодо виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території.

При цьому, надаючи правову оцінку належності способу захисту прав позивача, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним".

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи, що позивач, як спадкоємець за законом, перебуває у черзі для отримання грошової компенсації за здане, відповідно до статті 35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", домоволодіння із 14.08.2007, то право позивача є захищеним та не потребує додаткового захисту, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, вимога позивача щодо індексації вартості втраченого домоволодіння задоволенню не підлягає, оскільки, згідно вищевказаного Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, дія якого поширюється на громадян, які не отримали зазначену компенсацію на дату набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в тому числі тих громадян, які перебувають на черзі на отримання компенсації, не передбачено здійснення нарахування та виплати індексації вартості домоволодінь громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.