Справа № 826/9619/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9619/18 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної поліції України про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної поліції України про поновлення на роботі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано позивачу п'ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання цієї ухвали.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), у зв'язку з не усуненням недоліків позовної заяви, яку було залишено без руху.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2018 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як свідчать матеріали даної справи, підставами для постановлення оскаржуваної ухвали стало те, що оскільки у встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем усунуті не були, позовна заява підлягала поверненню відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 160, 161, 172 цього Кодексу, яка містить перелік загальних для всіх позовних заяв елементів (реквізитів), що дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху через невідповідність її вимогам частин 4,6 статті 161 КАС України. Так в своєму рішенні суд першої інстанції зокрема послався на те, що позивач всупереч вимогам ч. 2 ст. 94 та ч. 4 ст. 161 КАС України до позовної заяви додав не засвідчені належним чином додатки та не надав інших доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав на пропуск позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, пославшись на відсутність у справі відповідної заяви про поновлення такого строку, а також доказів поважності його пропуску.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху з вищенаведених підстав, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до матеріалів позовної заяви було додано лише копію службового посвідчення, лист № 13309/41/11/6103-18 від 17.05.2018 та довідку (лікарняний лист). Інших доказів на підтвердження обставин позовних вимог, за висновком суду першої інстанції, позивач не надав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Пунктом 1 ч. 4 наведеної статті встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду про залишення позовної заяви без руху позивачу не була вручена належним чином та була повернута на адресу суду, що є свідченням неможливості виконання позивачем зазначених в ній недоліків.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що у суду були відсутні підстави для повернення позовної заяви, оскільки позивач не отримав копію ухвали про усунення недоліків позовної заяви, а тому реально не мав можливості їх усунути.

Колегія суддів звертає увагу, що в своєму рішенні від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц Верховний Суд підкреслив, що в матеріалах справи повинні бути відомості щодо належного повідомлення позивача про розгляд справи.

З огляду на те, що поштове відправлення не було отримано позивачем, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви, оскільки матеріали справи не містять належного підтвердження того, що позивач отримав ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху та не мав змоги усунути зазначені в ній недоліки.

Що стосується висновку суду першої інстанції стосовно пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. (ч. 5 ст. 122 КАС України).

За приписами частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як убачається зі змісту позовної заяви, наказом Департаменту патрульної поліції від 16.05.2018 № 475 о/с ОСОБА_2 було звільнено зі служби в поліції. Проте з даним позовом позивач звернувся 21.06.2018, що підтверджується відміткою суду першої інстанції.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без руху, зокрема з підстав пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції послався на недотримання ним вимог ч. 5 ст. 122 КАС України та зауважив на відсутності у справі будь-якої заяви про поновлення цього строку з поважних причин.

Однак, колегія суддів знаходить помилковим такий висновок суду першої інстанції, оскільки позивачем в якості доказу була надана копія лікарняних листків, в яких містяться дані про перебування позивача на лікарняному в період з 24.04.2018 по 17.05.2018 та з 18.05.2018 по 06.06.2018 (а.с. 8). Зазначений доказ, на думку колегії суддів, спростовує твердження відповідача, що про наявність оскаржуваного наказу позивачу стало відомо саме 16 травня 2018 року, оскільки позивач перебуваючи в цей час на лікарняному не знав та не міг знати про існування спірного наказу про його звільнення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що повернення позовної заяви з наведених вище підстав не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права.

Більше того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини..

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Європейський Суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лиш фактичним, але й реальним.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У зв'язку з цим, аналізуючи норми чинного законодавства та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє відображення під час апеляційного перегляду, а тому колегія суддів вважає, що порушення судом норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим ухвала Окружного адміністративного суду м.Києва від 16 липня 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 229, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2018 року скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.