Справа № 280/4396/18
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року о 12 год. 48 хв.Справа № 280/4396/18 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Новікової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ширшова А.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Слюсара С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 25.05.2018 №009, від 14.11.2017 №1280-13 та №1279-13.

Ухвалою суду від 23.10.2018 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 13.11.2018 підготовче засідання відкладено на 05.12.2018.

Ухвалою суду від 05.12.2018 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 10.01.2019.

В підготовчому засіданні 10.01.2019 судом закрито підготовче провадження та розпочато, за письмовою згодою представників сторін, розгляд адміністративної справи по суті.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідачем, відносно позивача, протиправно прийнято спірні податкові повідомлення - рішення згідно яких відповідачем позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості». Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягає скасуванню, оскільки вона є сільськогосподарським товаровиробником та володіє на праві власність земельною ділянки площею 14331 га. Зазначені землі є землями сільськогосподарського призначення та використовуються для ведення особистого селянського господарства. На земельній ділянці розташовані нежитлові будівлі, які використовуються у сільськогосподарській діяльності, а отже на них розповсюджується дія положень пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), який передбачає, що не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Проте при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зазначена обставина не була взята до уваги ГУ ДФС у Запорізькій області. Таким чином у відповідача були відсутні підстави для нарахування ОСОБА_3 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що ОСОБА_3 документально не підтверджено, що вона займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, використовуючи при цьому нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці. Позивач не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, яка займається сільським господарством. Позивач має основне місце роботи в фермерському господарстві «Вікторія». За період 2016-2018 роки ОСОБА_3 податкові декларації про майновий стан і доходи не подавала. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача підтримав позицію викладену в письмових поясненнях, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Розпорядженням голови Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації від 23.12.2008 №602 «Про затвердження технічної документації та надання земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання до кументів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 1,4331 га земель під сільськогосподарськими будівлями і дворами, яка находиться за адресою: вул. Радянська, 238д, за межами м. Кам'янка-Дніпровська Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької об ласті громадянці ОСОБА_3. Надано земельну ділянку площею 1,4331 га зе мель під господарськими будівлями і дворами у власність громадянці ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства (а.с.16).

На підставі зазначеного ро зпорядження позивачем отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: вул. Радянська, 238д, м. Кам'янка-Дніпровська Запорізької області, серії ЯЕ №060285 від 16.01.2009.

На зазначений земельній ділянці за адресою: вул. Радянська, 238д, м. Кам'янка- Дніпровська Запорізької області знаходяться сільськогосподарські будівлі, а саме: фруктосховище літ.А, котельня літ.Б-2, будівля побутовки літ.В, склад ПММ літ.Г, будівля насосної літ.Д, вбиральня літ.Ж, градирня літ.З, які належать на праві власності позивача, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.18).

Судом встановлено, що у зв'язку із наявністю у позивача вищевказаних об'єктів Головним управлінням ДФС у Запорізькій області винесені податкові повідомлення-рішення від 25.05.2018 №009, від 14.11.2017 №1280-13 та №1279-13, згідно яких відповідачем позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості» у сумі 54 824,96 грн. за 2017 рік, у сумі 4721,80 грн. - 2016 рік, у сумі 4173,55 грн. - 2015 рік (а.с.8-10).

Позивач не погодившись з правомірністю прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, оскаржив зазначені рішення в адміністративному порядку.

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 28.09.2018 №15036/9/99-99-11-02-01-14 скарга ОСОБА_3 залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи правомірність нарахування відповідачем позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» №2238-ІІІ від 18.01.2001 сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Таким чином сільськогосподарським товаровиробником може бути фізична особа.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції статті 266 Податкового кодексу України, введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України до об'єктів нежитлової нерухомості відносяться будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.1, пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).

У свою чергу, за приписами п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, законодавець не визначає жодних обмежень щодо використання чи невикористання таких об'єктів.

Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 затверджено та введено в дію «Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000» (далі - ДК 018-2000). ДК 018-2000 призначено для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні.

Будівлі сільськогосподарського призначення в ДК 018-2000 мають код.1271.

Цей клас включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Цей клас не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412)

1271.1 Будівлі для тваринництва

1271.2 Будівлі для птахівництва

1271.3 Будівлі для зберігання зерна

1271.4 Будівлі силосні та сінажні

1271.5 Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства

1271.6 Будівлі тепличного господарства

1271.7 Будівлі рибного господарства

1271.8 Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва

1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші.

Належні позивачу об'єкти нежитлової нерухомості, згідно ДК 018-2000 мають коди 1271.5 та 1271.9.

У відзиві та запереченнях на відповідь відповідач не спростовує той факт, що будівлі, які належать на праві власності позивачу, згідно ДК 018-2000 належать до будівель сільськогосподарського призначення, проте свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 не підтверджено документально, що вона є сільськогосподарським товаровиробником.

Проте, пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. З аналізу положень ПК України, якими врегульовані питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об'єктивно вбачається, що поняття "платник податку" безумовно не є тотожним поняттю «об'єкт оподаткування». При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт нерухомості, а не суб'єкт, як власник такої нерухомості. Тобто при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками в даному випадку є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника. Отже, база оподаткування повинна визначатися без урахування організаційно-правової форми власника та виду здійснення підприємницької діяльності.

Аналогічна правова позиція висловлювалась Верховним Судом (постанова Верховного Суду від 31.01.2018 по справі №822/2624/16, №71939089 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд звертає увагу сторін, що законодавець визначив таку характеристику будівель, які не підлягають оподаткуванню, як «призначені для використання», отже фактичне використання таких об'єктів нерухомості не впливає на порядок їхнього оподаткування. Тобто закон робить прив'язку виключно до цільового призначення об'єкту нежитлової нерухомості, а не до факту його використання за таким цільовим призначенням. Таким чином, з метою правильного застосування норм підпункту 266.2.2 ПК України при визначенні будівель сільськогосподарських товаровиробників в розрізі об'єкта оподаткування необхідно керуватись перш за все вимогами Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Відповідач по даній справі стверджує про необхідність нарахування позивачеві спірного податкового зобов'язання, з підстав відсутності у позивача статусу суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаного із сільським господарством, що на думку відповідача підтверджує те, що будівлі не використовуються у сільськогосподарській діяльності.

Однак, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» діяльність, пов'язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності, а тому у зв'язку із набуттям у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства позивач не зобов'язаний реєструватись як суб'єкт підприємницької діяльності. В силу вказаної норми закону, особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних осинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Із урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно нарахував позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач, на переконання суду, обґрунтував та довів протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на відсутність у відповідача підстав для нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості.

У свою чергу, відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів і мотивів, за наявності яких суд мав би право відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 по адміністративній справі № 822/2624/16.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягає скасуванню, а відтак - адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Запорізького області від 25.05.2018 №009, від 14.11.2017 №1280-13 та №1279-13.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізького області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 18.01.2019.

Суддя І.В. Новікова