Справа № 804/1925/16
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/1925/16
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2016 р. в справі № 804/1925/16 (суддя Павловський Д.П.) за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (далі - Уповноважена особа Фонду), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» від 24 лютого 2015 року № 001-03727-230215, укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3; зобов'язання включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта Банк»; зобов'язання подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 для формування реєстру вкладників, які мають право на відшкодування в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 р. позов задоволено частково, зобов'язано Уповноважену особу Фонду включити ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду, подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 для формування реєстру вкладників, які мають право на відшкодування в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати судове рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував, що Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів, виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку, і про проведення такої перевірки було повідомлено позивача. Також скаржник наполягає на тому, що договір, укладений між позивачем та банком, носить ознаки нікчемності, оскільки кошти на рахунок позивача надходили внаслідок так званого «дроблення» від іншого клієнта, з метою відшкодування грошових коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 р. за наслідками розгляду апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду скасована постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 р., провадження у справі закрите.

Постановою Верховного Суду від 20.09.2018 р. касаційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково; ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про зобов'язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_3 як вкладника, що має право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу (депозиту) № 001-03727-230215 від 24 лютого 2015 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та включення позивача до загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» скасована, а справу в цій частині направлена для продовження розгляду до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним правочину за договором банківського вкладу (депозиту) змінена, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті судове рішення в цій частині позовних вимог залишено без змін.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018 р. справа призначена до апеляційного розгляду на 21.01.2019 р.

Учасники справи до судового засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, у зв'язку з чим відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 лютого 2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 001-03727-230215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, на виконання умов пп. 1.6 якого позивачу було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № 4523. Згідно з пп. 1.2. договору сума вкладу становила 5900,00 доларів США.

Тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» було запроваджено строком на 3 місяці з 03 березня 2015 до 02 червня 2015 року.

02 жовтня 2015 року постановою Правління Національного банку України №664 вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Дельта Банк».

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб та призначено відповідача уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку строком на 2 календарних роки, а саме з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно.

Після отримання інформації про запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації позивач звертався до банківської установи про повернення коштів.

Банк повідомив позивача про нікчемність договору від 24 лютого 2015 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є вкладником ПАТ «Дельта Банк» в розумінні положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому має бути включений до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивачем не оскаржено рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

Предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд вважає обґрунтованим зазначений висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 25.02.2015 р. між ОСОБА_3 та АТ «Дельта Банк» укладено договір № 001-03727-230215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США. На підставі цього договору відкрито вкладний (депозитний) рахунок № 4523, на який цього ж дня зараховано грошові кошти у сумі 5900 доларів США.

Ці грошові кошти перераховані з рахунку ОСОБА_4 на депозитний рахунок позивача платіжним дорученням № 46470229 від 25 лютого 2015 року.

Правління Національного банку України постановою від 02 березня 2015 року № 150 віднесло АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду рішенням від 02 березня 2015 року № 51 в АТ «Дельта Банк» запровадила тимчасову адміністрацію з 03 березня 2015 року та призначила уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк».

Після отримання інформації про запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації позивач звертався до банківської установи про повернення коштів.

23 вересня 2015 року банк повідомив позивача про нікчемність договору № 001-03727-230215 банківського вкладу (депозиту) від 24 лютого 2015 року згідно з п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та про відсутність підстав для включення його до реєстру вкладників банку, що мають право на відшкодування коштів за вкладом у межах граничного розміру.

02 жовтня 2015 року Національний банк України прийняв постанову № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк». Того ж дня виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами визначається Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), яким також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI (приписи Закону № 4452-VI застосовуються у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Статтею 27 Закону № 4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до п. п. 3, 4 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року №14, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Згідно з п. п. 2, 4 розділу IV Положення Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, з метою належного захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зокрема, з метою забезпечення гарантованого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладами, уповноважену особу Фонду наділено правом складати відповідний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивача не включено до переліку вкладників у зв'язку із тим, що правочин порушує публічний порядок та спрямований на незаконне володіння майном держави та є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

В силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

В силу п. 1 ч. 4 ст. 38 вищезазначеного Закону уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Для застосування санкцій, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Судом встановлено, що відповідачем не визначено конкретної підстави нікчемності правочину, що передбачені у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не наведено підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту), укладеного між позивачем та АТ «Дельта Банк», не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Крім того, в силу положень ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом, натомість відповідного судового рішення про визнання недійсним договору банківського вкладу (депозиту) та застосування правових наслідків недійсності матеріали справи не містять.

Відтак, є безпідставним висновок Уповноваженої особи Фонду про нікчемність договору банківського вкладу з визначених пунктом 7 частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI передумов.

Суд зауважує, що не зважаючи на те, що провадження в цій справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним договору № 001-03727-230215 банківського вкладу (депозиту) закрите, суд не позбавлений компетенції на надання правової оцінки таким діям відповідача, оскільки в контексті спірних правовідносин саме визнання нікчемним правочину стадо підставою для не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Також суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не доведено наявність правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників АТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому такі дії Уповноваженої особи суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є протиправними.

Доводи відповідача про те, що операції за депозитним рахунком № 4523, відкритим на ім'я позивача, здійснені 25.02.2015 р., тобто у період, коли діяла постанова Національного банку України від 30.10.2014 р. № 692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», відповідно до якої в діяльності банку діяло обмеження не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, суд вважає необґрунтованими, оскільки кошти внесені на рахунок позивача в ПАТ «Дельта Банк» до запровадження тимчасової адміністрації банку, а віднесення банку до категорії проблемних не встановлює жодних обмежень на внесення коштів в такому банку.

При цьому суд зауважує, що договір банківського вкладу не відноситься до категорії операцій за чинними станом на 30 жовтня 2014 року договорами, цей договір є новим правочином, укладеним між позивачем-вкладником та банком відповідно до поточних на той час ринкових умов та внутрішніх правил банку, які були доступними будь-якому його вкладнику.

Також є безпідставними доводи апелянтів, що операція з перерахування грошових коштів з рахунку фізичної особи ОСОБА_4 на поточний рахунок позивача суперечить постанові правління Національного Банку України № 365 від 16.09.2013 «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України», оскільки безготівкове перерахування коштів в іноземній валюті можливе лише з інших власних рахунків або шляхом внесення грошових коштів у касу банку.

Постановою правління НБУ від 16.09.2013 р. № 365 «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України» встановлено, що надходження коштів в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) здійснюється виключно шляхом переказу коштів в іноземній валюті з іншого власного рахунку або шляхом унесення готівки власником рахунку.

Тобто, цією постановою введено обмеження лише на зарахування коштів в іноземній валюті саме на поточний рахунок фізичної особи, тоді як в цьому випадку кошті в іноземній валюті зараховані на депозитний рахунок позивача.

Крім того, зазначення апелянтами, що операція з перерахування коштів на рахунок позивача не відповідає п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «Дельта Банк», що є обов'язковим до застосування сторонами (умов договору), відповідно до якої зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається, суд також вважає необґрунтованим через те, що додатковою угодою № 1 від 25.02.2015 р. до договору № 001-03727-250215 від 25.02.2015 р. п. 1.8 договору викладено у наступній редакції: «Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами цього договору. Виключно до цілей цього договору сторони домовились, що умови п. 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього договору, не застосовуються.».

Також суд зазначає, що внесення коштів на рахунок позивача третіми особами шляхом безготівкового перерахування жодним чином не порушує умов договору банківського вкладу, а також норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1062 Цивільного кодексу України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Як зазначено вище, договором банківського вкладу з урахуванням додаткової угоди визначена можливість зарахування коштів на депозитний рахунок позивача від іншої особи, відтак, вчинення зазначених дій повністю узгоджується з приписами діючого законодавства.

При зарахування ОСОБА_4 коштів на вкладний (депозитний) рахунок позивача здійснено на виконання зобов'язань, що виникли безпосередньо між ним та позивачем. Нарахування процентів за договором банківського вкладу відбувалося на розрахунковий рахунок, що відкритий на ім'я саме ОСОБА_3, що свідчить про безпідставність тверджень відповідачів щодо створення для кредитора ОСОБА_4 додатках переваг (пільг), прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами банку.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2016 р. в справі № 804/1925/16 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2016 р. в справі № 804/1925/15 за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 21.01.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.01.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш