Справа № 810/3978/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3978/18 Суддя першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області (далі - Відповідач, УПФ у м. Славутичі) про:

- визнання протиправним та скасування рішення УПФ у м. Славутичі від 22.06.2018 року №2471/03 про відмову у перерахунку пенсії по інвалідності;

- зобов'язання УПФ у м. Славутичі провести з 15.06.2018 року перехід та виплату ОСОБА_2 пенсії, обчисленої з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивач, будучи курсантом Львівського ССШМ-МВС СРСР, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, останній вважається таким, що перебував на дійсній строковій військовій службі при ліквідації наслідків аварії, а відтак має право на перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що згідно даних військового квитка Позивач проходив дійсну строкову службу з 23.10.1979 року по 17.10.1981 року, у той час як у період з 14.06.1986 року по 18.06.1986 року ніс службу у складі патрульного підрозділу ГОВД у м. Прип'яті, тобто поза межами дійсної строкової служби. Крім того, наголошує, що статус ОСОБА_2 як курсанта Львівської середньо-спеціальної школи міліції МВС СРСР не дає підстави стверджувати, що останній проходив дійсну строкову військову службу під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Після усунення визначених в ухвалі від 29.10.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, обґрунтовуючи безпідставність доводів Апелянта посиланням на ряд рішень Київського апеляційного адміністративного суду в аналогічних, на думку Позивача, справах.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), серії НОМЕР_1 та тимчасовою вкладкою № НОМЕР_3 до посвідчення категорії 1 серії НОМЕР_2, виданими Київською обласною державною адміністрацією (а.с. 8.

ОСОБА_2 з 23.10.1979 року по 17.10.1981 року проходив дійсну строкову військову службу, а з 14.06.1986 року по 18.06.1986 року - приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією військового квитка від 23.10.1979 року серії НОМЕР_4 (а.с. 39-41) та довідкою відділу внутрішніх справ виконавчого комітету Прип'ятської міської ради народних депутатів від 19.06.1986 року №34 (а.с. 20).

Крім іншого, судом першої інстанції встановлено, що 15.06.2018 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 14-16).

За наслідками розгляду даної заяви рішенням УПФ у м. Славутичі від 22.06.2018 року №2471/03 (а.с. 18) у перерахунку пенсії ОСОБА_2 відмовлено, оскільки участь останнього у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не мала місце під час проходження дійсної строкової служби, про що Позивача повідомлено листом від 27.06.2018 року №77/Н-03 (а.с. 19).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 10, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також постанови Уряду України від 15.11.2017 року №851, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, адже особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ є військовослужбовцями і прирівнюються до осіб, які перебувають на дійсній строковій військовій службі.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 59 Закону у редакції, яка застосовується з 01.10.2017 року, пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

У порівнянні з попередньою редакцією статті 59 Закону з 01.10.2017 року було розширено перелік категорій осіб, на які вказана норма розповсюджується, а саме на осіб, які брали участь в інших ядерних аваріях та випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Проте, як вірно підкреслив Апелянт, незмінною залишилася умова щодо проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період.

Враховуючи вищезазначене, положення ч. 3 ст. 59 Закону передбачають, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або 2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч. 3 ст. 59 Закону не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Зазначена правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №820/1148/18 при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі як зразковій.

Як було встановлено раніше та не спростовується учасниками справи, ОСОБА_2 дійсно приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 14.06.1986 року по 18.06.1986 року, будучи курсантом Львівської середньо-спеціальної школи міліції МВС СРСР. Проте, згідно даних військового квитка, дійсну строкову військову службу ОСОБА_2 проходив у період з 23.10.1979 року по 17.10.1981 року.

При цьому судовою колегією враховується, що ст. 10 Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

У примітці до вказаної статті зазначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов'язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Тобто, у розумінні положень ст. 10 Закону військовослужбовцями є, зокрема, сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах.

Зі змісту положень ч. 3 ст. 8 Закону СРСР «О всеобщей воинской обязанности», який був чинним на момент участі Позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, солдати, матроси, сержанти і старшини, які проходять дійсну військову службу у межаїх строків, встановлений даним Законом, вважаться такими, що перебувають на дійсній строковій військовій служба, а солдати, матроси, сержанти і старшини, що проходять дійсну військову службу понад установлений Законом строк - такими, що перебувають на дійсній надстроковій військовій службі.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що строковість військової служби передбачає її загальнообов'язковість та можливість пройти вказаний вид служби лише один раз протягом визначеного законодавством строку з метою набуття військово-облікової спеціальності.

Як вже було неодноразово зазначено вище, дійсну строкову військову службу ОСОБА_2 проходив у період з 23.10.1979 року по 17.10.1981 року.

Таким чином, враховуючи, що Позивач приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС, будучи курсантом Львівської середньо-спеціальної школи міліції МВС СРСР, навчання в якому проходило поза межами проходження дійсної строкової служби, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_2 має право на перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону.

Крім того, судовою колегією враховується, що пунктом 9-1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено механізм обчислення пенсії особам, які мають право на таке обчислення на підставі ст. 59 Закону, тобто особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, саме під час проходження дійсної строкової служби.

Таким чином положення п. 9-1 Порядку № 1210 зважаючи на зміст ч. 3 ст. 59 Закону до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

За таких обставин, враховуючи, що Позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не під час проходження дійсної строкової служби, останній не набув права на перерахунок пенсії підставі пункту 9-1 Порядку № 1210, у зв'язку з чим УПФ у м. Славутичі правомірно відмовило ОСОБА_2 у здійсненні перерахунку пенсії.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_2 на підставі ч. 3 ст. 59 Закону та п. 9-1 Порядку №1210, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Київського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області - задовольнити повністю.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 16» січня 2019 року.