Справа № 359/4487/18
Суддя: Журавський В. В.
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/359/18/2019
Справа №359/4487/18
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Борисполі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в м. Борисполі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Сонька Дмитра Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, який обґрунтовує тим, що 23 травня 2018 року інспектором роти №4 Управління патрульної поліції в м. Бориспіль лейтенантом поліції Соньком Д.В. була винесена постанова серії БР №207549 від 23 травня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Відповідно до змісту зазначеної постанови, остання була складена за порушення пп.а п.2.4. ПДР України, зокрема, за непред'явлення для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб. Із вказаною вище постановою ОСОБА_1 не погоджується, обґрунтовуючи це тим, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у зв'язку з цим підлягає скасуванню. В обґрунтування позовних вимог щодо незаконності дій відповідача по винесенню щодо нього постанови додатково зазначав наступне. Пов'язуючи право співробітника поліції вимагати пред'явлення документів із наявністю законних підстав для зупинки транспортного засобу, спочатку не пред'явив документи, оскільки вважав підстави зупинки транспортного засобу незаконними. В підтвердження позовних вимог позивач також зазначає, що справа незаконно розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцем проживання позивача, як про це клопотав останній. Також, інспектором УПП м. Борисполя не надано ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП. Відповідачем при винесенні постанови не вжито всіх заходів для повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином. Тому ОСОБА_1 просить визнати незаконними дії Сонька Д.В., інспектора роти №4 УПП м. Бориспіль, по винесенню постанови про накладення адміністративного стягнення та просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії БР №207549 від 23 травня 2018 року.

27 липня 2018 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

13 серпня 2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача разом з клопотанням про долучення до матеріалів справи диску з відеоматеріалами з нагрудної камери інспектора. З тексту відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, тому просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач як на підставу свої заперечень зазначав наступне. Транспортний засіб позивача було зупинено у зв'язку із порушенням ПДР України, що регламентують рух по смугах, зокрема за рух транспортного засобу в лівій смузі для руху при вільній правій. Інспектор проінформував водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу. В подальшому позивач відмовився пред'явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1. ПДР України. Інспектором роз'яснено ОСОБА_1 права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Факт правопорушення та порядок винесення постанови зафіксовано нагрудною камерою інспектора. Винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення відповідає вимогам ч.4 ст.258 КУпАП. Отже, підстави для скасування постанови відсутні.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2018 року до участі в адміністративній справі в якості співвідповідача залучено інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в м. Бориспіль лейтенанта поліції Сонька Д.В.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23 травня 2018 року інспектором роти №4 УПП в м. Бориспіль лейтенантом поліції Соньком Д.В. були розглянуті матеріали адміністративної справи та винесена постанова серії БР №207549 від 23 травня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с.7).

Відповідно до змісту зазначеної постанови, остання була складена за порушення позивачем пп.а п.2.4. ПДР України, зокрема, за непред'явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб.

В описі обставин, установлених відповідачем при розгляді справи та зазначених в оскаржуваній постанові, зазначено, серед іншого, що ОСОБА_1 керував автомобілем та рухався в лівій смузі для руху при вільній правій та не пред'явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.2.4. ПДР України.

Відповідно до ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанов та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з положенням п.8 ч.1 ст.23 цього Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На підставі ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.126 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач оскаржує винесену відносно нього постанову з тих підстав, що непред'явлення ним документів на вимогу відповідача було викликано незаконною зупинкою транспортного засобу та ненаданням поліцейським доказів порушення ПДР України ОСОБА_1

З такими доводами позивача суд не погоджується та не приймає їх до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно із п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Як вбачається із відеозапису нагрудної камери інспектора (а.с.36) поліцейський поінформував водія про конкретну причину зупинки ним транспортного засобу, детально описав підставу зупинку, довів до відома водія нормативно-правові акти, на підставі яких транспортний засіб був зупинений, роз'яснив позивачу права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, транспортний засіб позивача було зупинено за порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині, а саме рух транспортного засобу в лівій смузі при вільній правій.

Обставини зазначеного правопорушення були зафіксовані та продемонстрованоі ОСОБА_1, що підтверджується наявними матеріалами справи.

В оскаржуваній постанові серед обставин вчинення правопорушення також зазначено про те, що водій рухався в лівій смузі при вільній правій.

На момент розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення та винесення ним оскаржуваної постанови, позивач так само не надав поліцейському доказів того, що автомобіль рухався в правій смузі або рухався в лівій при відсутності можливості рухатися в правій, хоча як вбачається з наявних матеріалів справи, у водія в автомобілі на момент зупинки був відеореєстратор.

Оцінюючи у сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що у відповідача були законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача.

Твердження позивача про недостатність у інспектора патрульної поліції доказової бази про порушення позивачем ПДР України та відсутність у зв'язку з цим у інспектора патрульної поліції права перевірити документи позивача є надуманими, безпідставними, такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства України, а також такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду вказаної справи.

Так, положення ч.2 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» не вимагає від поліцейського демонстрації доказів порушення ПДР України, а лише встановлює обов'язок поліцейського проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстав зупинки. Дані вимоги поліцейським були виконані в повному обсязі.

Крім того встановлено, що під час спілкування поліцейського з позивачем, останньому було продемонстровано відеозапис події правопорушення (рух в лівій смузі при вільній правій), тобто надано достатньо доказів того, що у поліцейських були усі законні підстав зупинити транспортний засіб позивача та вимагати пред'явлення відповідних документів.

Суд критично ставиться до доводів позивача про відсутність правопорушення (рух в лівій смузі при вільній правій) з підстав відсутності постанови про притягнення позивача до відповідальності, з огляду на наступне.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

За таких умов, непритягнення особи до відповідальності за порушення ч.2 ст.122 КУпАП не виключає законності зупинки та обов'язку позивача пред'явити документи для перевірки.

За таких умов, суд вважає, що відповідач мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача та витребування у останнього документів для перевірки.

Оскільки у інспектора поліції було достатньо підстав вважати, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, то на підставі приписів діючого законодавства України поліцейський мав право вимагати у позивача пред'явлення ним документів, що посвідчують його особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право позивача на керування транспортним засобом.

В свою чергу, позивач був зобов'язаний виконати вимогу поліцейського та пред'явити відповідні документи, оскільки у відповідності до п.2.4а ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Разом з цим, позивач на вимогу інспектора патрульної поліції не пред'являв йому для перевірки документи, а саме посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, оскільки вважав вимогу поліцейського пред'явити документи незаконною, так як у інспектора патрульної поліції на думку позивача було недостатньо доказової бази про порушення позивачем ПДР України.

Судом взято до уваги, що позивач в позовній заяві визнав той факт, що документи не були пред'явлені на першу вимогу відповідача.

За таких обставин очевидним є висновок про те, що у інспектора патрульної поліції, який виніс оскаржувану постанову, були достатні підстави вважати, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

З системного аналізу п.2.4. ПДР України та ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» пред'явлення документів здійснюється на першу вимогу поліцейського та в спосіб, необхідний для виконання цілі, з якою дані документи необхідно пред'явити.

Як вбачається з відеоматеріалів нагрудної камери поліцейського, позивачем пред'явлено документи лише на неодноразову вимогу поліцейського та через доволі тривалий час після зупинки транспортного засобу.

При цьому, документи пред'явлені у спосіб, який виключає можливість здійснити поліцейському належну перевірку таких документів та зафіксувати, в тому числі дані про особу, інформацію щодо чинності посвідчення водія та інше.

Отже, поліцейським на підставі відповідних доказів, було встановлено порушення позивачем ч.1 ст.126 КУпАП, яке виразилося у тому, що позивач не виконав законної вимоги поліцейського та не пред'явив відповідних документів.

З огляду на наведене судом встановлено, що позивач порушив ПДР України та дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими та переконливими доказами.

Посилання позивача на те, що відповідач позбавив його можливості у повному обсязі скористатися наданими йому правами, що відповідач порушив вимоги КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, а також те, що відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, судом до уваги не приймаються та відхиляються, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме відеозаписом події від 23 травня 2018 року (а.с.36).

Вказівка позивача на те, що саме поліцейські були зобов'язані надати йому докази порушення ним ПДР України, суд до уваги не бере та відхиляє, оскільки саме на особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та яка виправдовує порушення нею ПДР існуванням якихось обставин, лежить тягар доказування та обов'язок надавати посадовій особі, яка розглядає справу про притягнення її до адміністративної відповідальності, відповідні докази в обґрунтування своїх заперечень та існування цих обставин, а оцінка доказів є виключною компетенцією органу, або посадової особи, яка розглядає таку справу.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що при винесені постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БР №207549 від 23 травня 2018 року інспектор роти № 4 УПП в м. Бориспіль лейтенант поліції Сонько Д.В. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України.

При цьому, доводи позивача стосовно неправомірності розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Зазначені норми права вказують на те, що законом встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч.1 ст.126 КУпАП, який полягає у тому, що постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР України на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.278 та ст.279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Постанова усправі про адміністративне правопорушення серії БР №207549 від 23 травня 2018 року була винесена за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Розгляд зазначеного адміністративного правопорушення віднесено до компетенції Національної поліції.

З огляду на положення ч.2 та ч.4 ст.258 КУпАП зазначена постанова відповідача правомірно складена на місці вчинення правопорушення. Відтак, відповідачем не було порушено вимоги ст.ст.278, 279 КУпАП щодо процедури розгляду справи, оскільки зазначені положення не застосовуються до випадків, коли постанова про вчинення адміністративного правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

У позовній заяві позивачем зазначено, що він заявляв відповідачу клопотання про перенесення розгляду справи за місцем його проживання.

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Вирішення питання про направлення справи про адміністративні правопорушення на розгляд за місцем проживання порушників є правом органу, що розглядає таку справу, а не обов'язком.

Положеннями ст.259 КУпАП, яка регламентує порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено, що орган, або посадова особа, яка проводить розгляд справи про адміністративне правопорушення, розглядає також і клопотання осіб, які приймають участь у розгляді справи. Судом встановлено, що відповідач розглянувши клопотання позивача про перенесення розгляду справи за місцем проживання порушника, відмовив у його задоволенні.

Отже, посилання позивача на те, що відповідач позбавив його можливості у повному обсязі скористатися наданими йому правами, а саме що відповідач не надав позивачу можливість реалізувати його право на розгляд справи за місцем проживання та на правову допомогу, судом до уваги не приймаються та відхиляються, оскільки відповідач, як орган який розглядає справу про адміністративне правопорушення, уповноважений законом розглядати клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за своїм внутрішнім переконанням, та з урахуванням обставин справи має право як задовольнити клопотання так і відмовити у його задоволені.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі ч.2 ст.35 Закону України «Про дорожній рух», ч.1 ст.8, п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію», ст.ст.122, 126, 213, 222, 258, 288 КУпАП, ст.159, ч.1 ст.205, п.2 ч.1 ст.241, ч.1-ч.2 ст.243, ст.244-246, п.1 ч.3 ст.286 КАС України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Борисполі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в м. Борисполі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенанта поліції Сонька Дмитра Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський