Справа № 805/3815/18-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року справа №805/3815/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Блохіна А.А., при секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю представника позивача Кравченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 р. у справі № 805/3815/18-а (головуючий І інстанції Толстолуцька М.М. ), яке складене в повному обсязі 22 жовтня 2018 року в м.Слов'янську Донецької області, за позовом Головного управління ДФС у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Варус" про стягнення з платника податків податкового боргу у розмірі 58070,55 грн. ,-

В С Т А Н О В И В:

ГУ ДФС у Донецькій області (далі-позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРУС» (далі-відповідач, апелянт), в якому просило суд стягнути кошти з рахунків у банківський установах, які обслуговують Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАРУС» в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 58 070,55 грн.

В обґрунтуванні позову посилається на те, що станом на 02.04.2018 року за відповідачем обліковується податковий борг, що раніше не був заявлений о суду у розмірі 58 070,55 грн., який виник з причини несплати поточних нарахувань грошових зобов'язань самостійно задекларованих у податкових деклараціях.

Суд першої інстанції в задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАРУС» про стягнення з платника податків податкового боргу у розмірі 58 070,55 грн. - відмовив.

Суд першої інстанції виходив з того, що в уточненій податковій декларації було визначено річну суму податку за землю на 2016 рік та нараховано до зменшення податкового зобов'язання з орендної плати за землі комунальної власності 15 181,63 грн., за 2017 рік нараховано до зменшення 28679,85 грн. Тобто, відповідач у спірний період за податковими деклараціями № від 19.02.2016 року, №, № від 16.02.2017 року не має податкового боргу з плати за землю.

Крім того, розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» (втратило чинність), від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесено м. Слов'янськ, що підставою для подання уточнюючих декларацій податкових зобов'язань та зменшення суми цих податкових зобов'язань стали положення статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яка визначає підстави звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах, згідно з Переліками.

З рішенням суду першої інстанції не погодилось ГУ ДФС у Донецькій області. Звернулось з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам викладеними у позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. При таких обставинах суд апеляційної інстанції вважав можливим розглянути справу у відсутність особи, яка не з'явилася.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

Позивач є державним органом, уповноваженим здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених Податковим Кодексом.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАРУС» (юридична адреса: 84110, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Костюрина, буд. 8), зареєстроване у якості юридичної особи за кодом , що підтверджується відповідним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, перебуває на податковому обліку у Слов'янській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

23 вересня 2003 року між Слов'янською міською раду (орендодавець) та позивачем (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, яким орендодавець на підставі рішення Слов'янської міської ради № 486/19 від 20.08.2003 року передав орендарю в оренду земельну ділянку, розташовану у місті Слов'янську загальною площею 0,1755 га /арк. справи 24/.

Судом встановлено, що відповідачем подавалися уточнюючи податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 та 2017 роки (арк. справи 78).

На момент подачі уточнюючих розрахунків на особових рахунках платника податків рахувалась заборгованість з земельного податку у розмірі 55 262,68 грн. (у тому числі пеня - 12 441,45 грн.), з орендної плати за землю заборгованість склала 48 538,95 грн. (у тому числі пеня - 19 211,54 грн.). Як зазначає апелянт заборгованість виникла на підставі самостійно поданих раніше податкових розрахунків.

Суд перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п.п. 16.1.4. п.16.1. ст.16 ПК України, - платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку

Згідно із п. 54.1. ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.1. ст. 57 ПК України, платник податків повинен самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Тобто, на позивача у справі покладений обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в визначеному порядку і встановлені строки.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем подавалися уточнюючи податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 та 2017 роки /арк. справи 78/.

З пояснень позивача вбачається, що на момент подачі уточнюючих розрахунків на особових рахунках платника податків рахувалась заборгованість з земельного податку у розмірі 55262,68 грн. (у тому числі пеня - 12441,45 грн.), з орендної плати за землю заборгованість склала 48538,95 грн. (у тому числі пеня - 19211,54 грн.). Як зазначає позивач заборгованість виникла на підставі самостійно поданих раніше податкових розрахунків.

При цьому, як зазначив податковий орган, при подачі уточнюючих розрахунків розмір заборгованості зменшувався в порядку черговості виникнення.

Судом першої та апеляційної інстанції на підставі наявних матеріалів справи встановлено, що 15 грудня 2017 року відповідачем були подані уточнюючи податкові декларації з плати за землю за звітний податковий період 2016 та 2017 років

В уточнених податкових деклараціях було визначено річну суму орендної плати за землі комунальної власності та нараховано до зменшення податкового зобов'язання з орендної плати за землі комунальної власності за 2016 рік на суму 6488,46 грн., за 2017 рік - нараховано до зменшення 12 257,44 грн.

В уточненій податковій декларації було визначено річну суму податку за землю на 2016 рік та нараховано до зменшення податкового зобов'язання з орендної плати за землі комунальної власності 15 181,63 грн., за 2017 рік нараховано до зменшення 28 679,85 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач у спірний період за податковими деклараціями № від 19.02.2016 року, №, № від 16.02.2017 року не має податкового боргу з плати за землю.

Відповідно до п. 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган крім випадків визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошового зобов'язання, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Станом на 10 вересня 2018 року позивачем сума грошового зобов'язання з плати за землю визначена не була, отже, за платником податків зазначеного позивачем податкового боргу не рахується. При таких обставинах суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати та податку за землю є такими, що не підлягають задоволенню.

З приводу доводів апелянта щодо правомірності нарахування пені за погашення податкового боргу шляхом подання уточнюючих податкових декларацій з плати за землю за 2016, 2017 роки, суд апеляційної інстанції відноситься критично, оскільки в даному випадку контролюючий орган не вірно трактує поняття "погашення податкового боргу", використовуючи визначення платником податків грошового зобов'язання, яке може бути як зменшено так і збільшено уточнюючою податковою звітністю, як зменшення абсолютного значення суми боргу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені обставини є достатніми для відмови у задоволенні позовних вимог та залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Повний текст постанови складений 17 січня 2019 року.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 р. у справі № 805/3815/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 р. у справі № 805/3815/18-а - залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В.Сіваченко

А.А.Блохін