Справа № 826/5946/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5946/18 Суддя (судді) першої інстанції: Аверкова В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.09.2018 у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень -рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

ФОП ОСОБА_2 звернувся з позовом до ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № , №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було порушено порядок вручення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Оскільки позивач не отримував ані податкові повідомлення-рішення, ані Акт перевірки. Внаслідок порушення відповідачем Порядку вручення йому зазначених документів, вони підлягають скасуванню. Акт перевірки, на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення всупереч вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.03.2013, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 12.04.2013 № 607/23139, не містить чіткого та детального опису первинних документів, що підтверджують факти вчинених порушень в частині епізоду, що стосується не переходу на сплату інших податків і зборів з 01.07.2015 заниженням податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності. Позивач вважає, що підставами для висновків контролюючого органу про заниження позивачем показників доходу (виручки) за 2015 рік та не переходу на сплату інших податків і зборів були результати аналізу даних, отриманих від контрагента позивача - Генеральної прокуратури України у вигляді відповіді на запит з наданням копій первинних документів, яких саме відповідач в Акті не зазначає. В Акті відсутні відомості про детальний план і достовірний (повний) перелік (опис) первинних та інших документів ФОП ОСОБА_2 за період господарської діяльності з 12.09.2013 по 13.05.2016, наданих контрагентом позивача Генеральною прокуратурою України до перевірки. Висновки контролюючого органу про заниження позивачем сум чистого оподатковуваного доходу за 2014 та 2015 роки, що, у свою чергу, стало підставою для перерахунку відповідачем бази нарахування єдиним внеском, документально не підтверджується та не знайшли свого підтвердження у Акті. Відтак, висновки контролюючого органу про необхідність застосування до позивача штрафних санкцій за фактом донарахування сум єдиного внеску позивач вважає необґрунтованими. Позивач вважає, що висновок контролюючого органу про заниження позивачем сум чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік, що у свою чергу, стало підставою для перерахунку відповідачем бази оподаткування військовим збором, належним чином не доведено та документально не підтверджено, тому висновки контролюючого органу про необхідність збільшення суми військового збору, позивач вважає безпідставним.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.09.2018 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що не отримував рекомендованого листа податкового органу про проведення перевірки, в матеріалах справи відсутні копії повідомлення про проведення перевірки та наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Акт перевірки та оскаржувані податкові повідомлення-рішення позивач не отримував, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували їх направлення контролюючим органом у порядку, передбаченому ст. 42 ПК України. Акт перевірки складений всупереч вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, не містить чіткого та детального переліку і опису первинних документів, не містить опису про факт виявлених правопорушень та посилань на конкретні первинні та інші документи обліку результатів діяльності платника податку, де зафіксований зазначений факт. Нарахування відповідачем податку на доходи фізичних осіб було здійснено у зв'язку з неправильним визначенням відповідачем чистого оподаткованого доходу позивача за 2015 рік та порушенням відповідачем застосування норм п. 291.4 ст. 293.4 ст. 293, п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України. Висновки контролюючого органу про заниження позивачем сум чистого оподаткованого доходу за 2014 та 2015 роки, що у свою чергу, стало підставою для перерахунку відповідачем бази нарахування єдиним внеском, документально не підтверджується та не знайшло свого підтвердження у Акті перевірки. Відтак, за встановлених обставин, висновки контролюючого органу про необхідність застосування до позивача штрафних санкцій за фактом донарахування сум єдиного внеску, позивач вважає необґрунтованими. Нарахування військового збору здійснене у зв'язку з неправильним визначенням відповідачем чистого оподаткованого доходу позивача за 2015 рік та порушенням відповідачем застосування норм п. 291.4 ст. 293.4 ст. 293, п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи у період з 11.10.2016 по 18.10.2016 посадовими особами відповідача на підставі ст. 20, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України відповідно до наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 12.09.2013 по 13.05.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 12.09.2013 по 13.05.2016 здійснено перевірку, за результатами якої складено акт № 267/26-54-13-06-17- від 24.10.2016.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що не отримував повідомлення про проведення перевірки, наказу про проведення невиїзної перевірки.

В той же час, перевірка проводилась в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000282 від 22.01.2016. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13.05.2016 у справі № 1-кс/760/5867/16, № 760/3134/16-к надано дозвіл на проведення співробітниками ГУ ДФС у м. Києві та ДПІ у Оболонському районі м. Києва позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог чинного законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених законодавством податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства під час здійснення ФОП ОСОБА_2 господарських операцій з ГПУ та іншими контрагентами за період з 12.09.2013 по час винесення ухвали.

Позивач, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі жодним чином не спростовує висновків податкового органу, викладених в акті перевірки, не погоджується виключно з процедурою проведення перевірки. Однак, відсутність в матеріалах справи доказів отримання позивачем повідомлення про проведення перевірки та наказу про проведення невиїзної перевірки не спростовують вчинених ним податкових порушень. Скасування податкових-повідомлень в даній справі можуть мати суттєве значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000282.

За правилами пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

При цьому, добросовісний платник податків зобов'язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов'язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв'язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Перевіркою встановлено наступні порушення:

1. п. 291.4 ст. 291, п. 293.4 ст. 293, пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої-третьої і п'ятої груп у розмірі 15% до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у ст.291 цього кодексу не нараховано та не сплачено до бюджету суму єдиного податку за перше півріччя 2015 року 12582,75 грн;

2. ст. 177.2 Податкового кодексу України, занижено податок з доходів з фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 121 088,20 грн за 2015 рік;

3. ст. 6, п. 2 п.п. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, несвоєчасне подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік;

4. абз. 3 частини восьмої ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 36476,64грн. за 2015 рік.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем щодо позивача винесено наступні податкові повідомлення-рішення від 13.12.2016:

1. № , яким за порушення п. 291.4 ст. 291, п. 293.4 ст. 293, пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 15 727,44 грн, у тому числі за основним платежем - 12 582,75 грн та за штрафними санкціями - 3 145,69 грн;

2. № , яким за порушення п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (сплачується (перераховується) на території міста Києва) на загальну суму 151 360, 25 грн, у тому числі за основним платежем - 121 088,20 грн та за штрафними санкціями - 30 272,05 грн;

3. № , яким за порушення п. 16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 11 637,49 грн, у тому числі за основним платежем - 9309,99грн. та за штрафними санкціями - 2 327,50 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки перевіркою встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем за перевіряємий період надавалися послуги Генеральній прокуратурі України, які не підпадають під визначення об'єкта оподаткування платників єдиного податку другої групи, то сума отриманого позивачем доходу від надання ГПУ послуг з мийки та чистки за перше півріччя 2015 року на загальну суму 83 855,00 грн підлягає оподаткуванню єдиним податком за ставкою 15% згідно положень п. 293.4 ст. 293 ПК України. Суд дійшов висновку, що відповідачем доведено, а позивачем, в свою чергу, не надано жодних доказів у спростування порушення ним п. 291.4 ст. 291, п. 293.4 ст. 293, пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, з урахуванням чого позивачу правомірно збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 15 727,44 грн, у тому числі за основним платежем - 12 582,75 грн та за штрафними санкціями - 3145,69 грн, а отже спірне податкове повідомлення-рішення № від 13.12.2006 не підлягає скасуванню. Враховуючи, що позивачем порушено умови перебування у ІІ групі спрощеної системи оподаткування у першому півріччі 2015 року, він повинен був з 01.07.2015 перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ПК України, а саме на загальну систему оподаткування. В той же час, позивачем в порушення вимог ПК України не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік та не задекларовано дохід в сумі 620666,02 грн, з урахуванням чого контролюючим органом правомірно донараховано позивачу ПДФО у сумі 121 088,20 грн. Суд погодився із висновком податкового органу, що позивач в порушення вимог п. 177.2 ст. 177 ПК України занизив оподатковуваний дохід за 2015 рік, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб за 2015 рік, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб за 2015 рік з урахуванням чого податкове повідомлення-рішення № від 13.12.2016, винесене відповідачем обґрунтовано та не підлягає скасуванню. У ході судового розгляду справи підтверджено правомірність донарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб, нарахування відповідачем військового збору на суму заниженого доходу - є правомірним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

- перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

- друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень;

- третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб'єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Таким чином, фізична особа-підприємець платник єдиного податку другої групи, який надає послуги суб'єкту господарювання, що не є платником єдиного податку, не відповідає наведеним умовам перебування на спрощеній системі оподаткування платника єдиного податку другої групи.

В ході проведення перевірки встановлено та не спростовано позивачем під час розгляду справи, що за період з 01.10.2013 по 31.12.2015 позивач обрав спрощену систему оподаткування, обліку та звітності відповідно до положень глави 1 XIV Податкового кодексу України та здійснював господарську діяльність із застосуванням ставки єдиного податку, встановленою для платників єдиного податку другої групи, які сплачувались ним до бюджету.

На запит ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві № 2487/10/26-54-13-06 від 18.07.2016 щодо надання інформації стосовно фінансово-господарських відносин з ФОП ОСОБА_2 за період з 10.09.2013 по 31.12.2015 Генеральною прокуратурою України надано засвідчені копії рахунків, актів, платіжних доручень, що фіксують факт здійснення господарських операцій за вказаний період та на підставі яких була проведена оплата вказаних послуг, отриманих товарів (а.с.79-232). З наданих первинних документів вбачається, що позивачем за перевіряємий період Генеральній прокуратурі України постачалися побутова техніка, господарські товари, посуд, а також надано комплекс клінінгових послуг. Оплата товарів та послуг підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень, які також надано відповідачу Генеральною прокуратурою України на запит № 2487/10/26-54-13-06 від 18.07.2016.

Тобто, позивач займався господарською діяльністю, яка не дає права на застосування спрощеної системи оподаткування, оскільки останнім надавалися послуги особі, яка не є платником єдиного податку.

Згідно положень п.293.4 ст.293 Податкового кодексуУкраїни ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків:

1) до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу;

2) до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи;

3) до доходу, отриманого при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі;

4) до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування;

5) до доходу, отриманого платниками першої або другої групи від провадження діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно.

В силу вимог пп.5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Аналіз наведених норм податкового законодавства показав, що наслідком порушення платником єдиного податку 2 групи умов перебування у цій групі платника є застосування ставки єдиного податку у розмірі 15 відсотків до доходу, отриманого з таким порушенням, та перехід на іншу систему оподаткування з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому відбулося правопорушення.

Оскільки перевіркою встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем за перевіряємий період надавалися послуги Генеральній прокуратурі України, які не підпадають під визначення об'єкта оподаткування платників єдиного податку другої групи, суд дійшов вірного висновку, що сума отриманого позивачем доходу від надання Генеральній прокуратурі України послуг з мийки та чистки за перше півріччя 2015 року на загальну суму 83 885,00 грн підлягає оподаткуванню єдиним податком за ставкою 15% згідно положень п. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного позивачем порушення ним п. 291.4 ст. 291, п. 293.4 ст. 293, пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України, з урахуванням чого позивачу правомірно збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 15 727,44 грн, у тому числі за основним платежем - 12 582,75 грн та за штрафними санкціями - 3 145,69 грн, а отже спірне податкове повідомлення-рішення № від 13.12.2016 є правомірним.

Щодо порушення позивачем п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, на підставі чого винесено спірне податкове повідомлення-рішення № , від 13.12.2016 яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 151 360,25 грн, у тому числі за основним платежем - 121 088,20 грн та за штрафними санкціями - 30 272,05 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб'єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Враховуючи, що позивачем порушено умови перебування у ІІ групі спрощеної системи оподаткування у першому півріччі 2015 року, він повинен був з 01.07.2015 перейти на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України, а саме на загальну систему оподаткування.

Таким чином, податковим органом обґрунтовано переведено позивача на загальну систему оподаткування.

Відповідно до пп. 177.5.2 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, які зареєстровані протягом року або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність, або відбувся перехід на загальну систему оподаткування.

Пунктом 177.2 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними у пункті 167.1 статті 167 Кодексу.

Пунктом 167.1 ст.167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних, у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з відносинами трудового найму та в умовах цивільно-правового договору; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

У разі якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою 15 відсотків.

В той же час, позивачем в порушення вимог Податкового кодексу України не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік та не задекларовано дохід у сумі 620666,02 грн., з урахуванням чого контролюючим органом правомірно донараховано позивачу ПДФО у сумі 121 088,20 грн.

Отже, позивач в порушення вимог п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України занизив оподатковуваний дохід за 2015 рік, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб за 2015 рік з урахуванням чого податкове повідомлення-рішення № від 13 грудня 2016 року є правомірним.

Щодо правомірності винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року №, яким за порушення п. 16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 11637,49 грн., у тому числі за основним платежем - 9309,99 грн. та за штрафними санкціями - 2327,50 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп.1.1-1.6 п.16-1 підрозд.10 розд.ХХ Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та те, що у ході судового розгляду справи підтверджено правомірність донарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб, нарахування відповідачем військового збору на суму заниженого доходу - є правомірним.

В апеляційній скарзі, а також представником апелянта у судовому засіданні жодним чином не спростовані висновки податкового органу, викладені в акті перевірки.

У судовому засіданні - 16.01.2019 представник позивача з посиланням на ч. 8 ст. 79 та ч. 9 ст. 80 КАС України наполягала на тому, що у суду першої інстанції не було підстав для прийняття до уваги первинної документації, наданої відповідачем 20.06.2018, так як ухвалою суду першої інстанції від 16.04.2018 відповідача зобов'язано надати первинні документи протягом п'ятнадцяти календарних днів з дня отримання даної ухвали суду, на підставі яких було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення та акт перевірки, однак дана вимога своєчасно не була виконана відповідачем.

Однак, колегія суддів вважає такі доводи представника апелянта не обґрунтованими, так як згідно частини частини дев'ятої ст. 79 КАС України суд не бере до уваги відповідні докази, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, а з матеріалів справи вбачається, що позивач надає до відповіді на відзив копії ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 12.03.2016, протоколу обшуку від 08.04.2016, що свідчить наявність документів у позивача. Що ж стосується наданої відповідачем первинної документації, то з огляду на її об'ємність (на 164 аркушах), суд першої інстанції правомірно взяв до уваги відповідні докази.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21.01.2019.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна