Справа № 761/47548/17
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 жовтня 2018 року (повний текст складено 29 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії з 17 грудня 2015 року ОСОБА_2, зобов'язати відповідача встановити ОСОБА_2 з 01 січня 2016 року пенсію за віком в розмірі 3749,49 грн., зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_2 заборгованість по пенсії в розмірі 15889,26 грн. за період з 17 грудня 2015 року по 01 лютого 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 жовтня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та фактично переглянув раніше прийняті судові рішення, а саме постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 26 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі №761/3823/17, якими було визнано законність та обґрунтованість вимог позивача щодо проведення перерахунку її пенсії на підставі нормативних актів, регулюючих інфляційні процеси, та безумовне зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в апеляційних вимогах в повному обсязі, зазначаючи, що доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а дії відповідача відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідач, будучі повідомлений про день, час і місце розгляду справи належним чином, у судове засідання не з'явився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується пенсійним посвідченням № (а.с.12).

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 26 квітня 2017 року у справі №761/3823/17 (а.с.6), яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року (а.с.8), адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві, Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії за віком, зобов'язано Головне управління пенсійного фонду України та Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 за віком відповідно до чинного законодавства, з 17 грудня 2015 року, та виплатити заборгованість.

ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою від 27 жовтня 2017 року (а.с.10) щодо термінового виконання в добровільному порядку постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 26 квітня 2017 року у справі №761/3823/17, яка набрала законної сили.

Листом Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві від 29 листопада 2017 року №29326/02/Р-1267/2 (а.с.11) позивача повідомлено, що Об'єднаним управлінням з 17 грудня 2015 року проведено перерахунок її пенсії у зв'язку з коригуванням показника середньої заробітної плати по Україні та розмір її пенсії після перерахунку з 17 грудня 2015 року не змінився та становив 2414,68 грн., з 01 жовтня 2017 року - 3039,96 грн.

Вважаючи, що відповідачем не було виконано судове рішення у справі №761/3823/17, яке набрала законної сили, в частині здійснення перерахунку пенсії за віком з 17 грудня 2015 року та виплати заборгованості, чим порушено права позивача, ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, обов'язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містить КАС України, зокрема, нормами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, вирішення спору в судовому порядку завершується винесенням судового рішення у справі, яке після набрання ним законної сили є обов'язковим для учасників справи та в подальшому має бути виконано стороною у справі самостійно, або у примусовому порядку, визначеному нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів зазначає, що визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду врегульовано ст.383 КАС України.

Так, відповідно до ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред'явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, нормами процесуального законодавство передбачено можливість впливу на відповідача - суб'єкта владних повноважень, у випадку наявності бездіяльності щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили, шляхом визнання такої бездіяльності протиправною та постановлення окремої ухвали, передбаченої ст.249 КАС України, в порядку, визначеному ст.383 КАС України, на підставі відповідної заяви особи-позивача.

В той же час, порядок розгляду заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду є відмінним від розгляду позовного провадження та нормами процесуального законодавства не передбачено можливості в порядку позовного провадження визнавати протиправною бездіяльність суб'єктів владних повноважень щодо не виконання рішення суду, яке набрало законної сили, оскільки в даному випадку законодавством передбачено юридичну відповідальність.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються саме протиправної, на думку позивача, бездіяльності відповідача щодо невиконання судового рішення у справі №761/3823/17, яке набрало законної сили, в частині здійснення перерахунку пенсії за віком з 17 грудня 2015 року та виплати заборгованості, та позивач фактично повторно просить зобов'язати відповідача здійснити відповідний перерахунок та встановити ОСОБА_2 пенсію за віком у розмірі, розрахованому з урахуванням висновків, наведених у постанові Шевченківського районного суду м.Києва від 26 квітня 2017 року у справі №761/3823/17 (а.с.6), яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року (а.с.8) та виплатити позивачу відповідну заборгованість, що утвориться внаслідок такого перерахунку, колегія суддів доходить висновку, що звертаючись із даним позовом позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного, на її думку, права, та відповідні правовідносини мають бути досліджені судом в порядку, передбаченому ст.383 КАС України, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Колегія суддів звертає увагу, що з наявних матеріалів справи не вбачається, що судове рішення у справі №761/3823/17 зверталось позивачем до примусового виконання та з поданих до суду копій розпорядження відповідача від 02 лютого 2018 року №852560 (а.с.45) та довідок №2 і №3 (а.с.60-61) про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_2 не вбачається, що відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 26 квітня 2017 року у справі №761/3823/17, яка набрала законної сили 11 липня 2017 року.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що позивачем було помилково обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, свобод та інтересів, оскільки позовні вимоги фактично стосуються протиправної бездіяльності відповідача щодо невиконання судового рішення, яке набрало законної сили та спонукання його до вчинення відповідних дій з його виконання, та відповідні правовідносини підлягають вирішенню в порядку, передбаченому ст.383 КАС України, а не в порядку загального позовного провадження.

В той же час, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у рішенні Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 жовтня 2018 року, суд першої інстанції фактично здійснив перегляд судових рішень у справі №761/3823/17, а саме постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 26 квітня 2017 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, що є неприпустимим.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до помилкових висновків щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, що свідчить про наявність підстав для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2018 року, зазначивши, що підставами для відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів є доводи, викладені у даній постанові.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма