Справа № 815/2324/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2324/18

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Шевчук О.А.,

при секретарі Іщенко В.О.,

за участю представника позивача-адвоката ОСОБА_1 та представника відповідача Зілінської І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення - 31.07.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області та 3-ї особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про скасування наказів, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

16.05.2018 року ОСОБА_3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДФС в Одеській області та 3-ї особи ГУ ДКСУ в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- скасувати наказ ГУ ДФС в Одеській області №235-0 від 13.04.2018 року «Про звільнення лейтенанта податкової міліції ОСОБА_3»;

- скасувати наказ відповідача №6-дс від 11.04.2018 року «Про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності»;

- скасувати наказ ГУ ДФС в Одеській області №1-дс від 12.01.2018 року «Про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності»;

- поновити його в органах податкової міліції на посаді старшого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області;

- стягнути з ГУ ДФС в Одеській області на його користь заробіток за час вимушеного прогулу з 14.04.2018 р. по 23.07.2018 р. в розмірі 28101,81 грн., а починаючи з 24.07.2018 р. до дня поновлення на роботі з розрахунку 419,43 грн. за кожен робочий день;

- стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн.;

- стягнути з ГУ ДФС в Одеській області на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні накази відповідача є передчасними, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки ґрунтуються на необґрунтованих висновках службового розслідування та були прийняті з порушенням норм діючого законодавства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_3 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС в Одеській області №235-0 від 13.04.2018 року «Про звільнення лейтенанта податкової міліції ОСОБА_3 Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС в Одеській області №6-дс від 11.04.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС в Одеській області №1-дс від 12.01.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Поновлено ОСОБА_3 в органах податкової міліції на посаді старшого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області. Стягнуто з ГУ ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_3 заробітну плату за вимушений прогул, починаючи з 14.04.2018 року по 26.07.2018 року в розмірі 28521,24 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді старшого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області та в частині стягнення з ГУ ДФС в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 8808 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник ГУ ДФС в Одеській області 14.08.2018 року подав апеляцій скаргу, в якій значив що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2018 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), 18.08.2014 року прийнятий на посаду старшого оперуповноваженого відділу організації викриття економічних злочинів оперативного управління державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, відповідно до наказу №321-о від 18.08.2014 року «Про призначення ОСОБА_3».

30.11.2018 року керівником ГУ ДФС в Одеській області, на підставі доповідної записки в.о. начальника СУ ФР ГУ ДФС в Одеській області полковника податкової міліції Голотова О.В. від 22.11.2017 року №627/11/15-32-23-01-11, було видано наказ №6423, яким, наказано провести службове розслідування стосовно старшого СВ фінансових розслідувань ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 за фактами неналежного стану здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000017 від 27.09.2017 року та недотримання ним вимог КПК України при поверненні вилучених товарно-матеріальних цінностей (т.б. речових доказів) по кримінальному провадженні №000178 від 11.06.2016 року.

22.12.2017 року за результатами проведеного службового розслідування складено Висновок, яким встановлено факти порушення позивачем вимог ст.ст.2,9,28,40 КПК України та п.п.2.1,3.2,3.4,3.14 Посадової інструкції старшого слідчого СВ фінансових розслідувань ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000017, а також порушень вимог ст.ст.2,9,40 КПК України і п.п.2.8,2.14,3.2,3.14 Посадової інструкції при поверненні товарно-матеріальних цінностей, вилучених по кримінальному провадженню №0001780.

Також, в даному висновку зазначено, що приймаючи до уваги положення ст.ст.7,13,14 Дисциплінарного статуту ОВС України (затв. ЗУ від 22.02.2006р. №3460-ІV), ставлення позивача до виконання своїх службових обов'язків, порушення ним вимог КПК України, вирішено притягнути старшого слідчого СВ фінансових розслідувань ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «звільнення з органів податкової міліції».

12.01.2018 року керівником ГУ ДФС в Одеській області, на підставі вказаного вище Висновку службового розслідування, винесено наказ №1-дс, згідно якого, за неналежне виконання своїх службових обов'язків, що виразилось у порушенні вимог ст.ст.2,9,28,40 КПК України та п.п.2.1,3.2,3.4,3.14 Посадової інструкції старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000017, а також порушень вимог ст.ст.2,9,40 КПК України і п.п.2.8,2.14,3.2,3.14 Посадової інструкції старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 при поверненні вилучених товарно-матеріальних цінностей, вилучених по кримінальному провадженню №0001780, старшого слідчого СВ фінансових розслідувань ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді «звільнення з органів податкової міліції», але враховуючи, що станом на теперішній час від знаходиться на лікарняному, вирішити питання після виходу останнього на роботу.

11.04.2018 року керівником ГУ ДФС в Одеській області винесено аналогічний наказ №6-дс, відповідно до якого, за неналежне виконання своїх службових обов'язків, що виразилось у порушенні вимог ст.ст.2,9,28,40 КПК України та п.п.2.1, 3.2, 3.4, 3.14 Посадової інструкції старшого слідчого СВ ФР ОСОБА_3 при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000017, а також порушень вимог ст.ст.2,9,40 КПК України та п.п.2.8, 2.14, 3.2, 3.14 Посадової інструкції старшого слідчого СВ ФР ОСОБА_3 при поверненні вилучених товарно-матеріальних цінностей, вилучених по кримінальному провадженню №0001780, старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді «звільнення з органів податкової міліції».

13.04.2018 року керівником ГУ ДФС в Одеській області винесено наказ №235-О, яким старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_3 - старшого слідчого слідчого відділу фінансових розслідувань ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області звільнено в запас Збройних Сил України за ст.64 п.«є» (за порушення дисципліни) з 13.04.2018 року.

Не погоджуюсь з зазначеними вище діями та наказами відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірних наказів відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як визначено ст.43 Конституції України, кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (п.6 ч.1 ст.5-1 Кодексу).

Так, згідно абзацу 1 розділу 4 Посадової інструкції старшого слідчого слідчого відділу ФР ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, старший слідчий СВ ФР несе повну відповідальність за виконання покладених на нього завдань, вимог цієї інструкції, дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог положень кримінального процесуального законодавства та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, службової дисципліни та режиму таємності.

22 лютого 2006 року Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» №3460-IV було затверджено Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, який визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, як слідує зі змісту положень ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту, «службова дисципліна» - дотримання особами рядового і начальницького складу вимог Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що «дисциплінарний проступок» - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Як вбачається з приписів ст.5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

Види дисциплінарних стягнень визначає стаття 12 Дисциплінарного статуту. Так, зокрема, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 6) звільнення з посади.

Відповідно до приписів ч.1 ст.14 Дисциплінарного статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ (ч.ч.1-2,5-6).

Наказом МВС України від 12.03.2013 року №230 затверджена «Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України», яка, в свою чергу, безпосередньо визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні.

Так, відповідно до вимог п.2.1 розділу ІІ цієї Інструкції №230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Як вбачається зі змісту вищезазначеного висновку службового розслідування від 22.12.2017р., комісією з проведення службового розслідування встановлено такі порушення ОСОБА_3 вимог КПК України та Посадової інструкції старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, а саме:

1) проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000017 в'яло, безсистемно, безініціативно, з порушенням розумних строків, без здійснення жодної суттєвої слідчої дії;

2) по кримінальному провадженні №0001870 ОСОБА_3, не маючи законних підстав, 18.10.2017 року повернув усі вилучені в рамках цього кримінального провадження товарно-матеріальні цінності, не будучи при цьому залученим до нього в якості слідчого.

Разом з тим, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, з цього приводу зазначає, що порядок проведення досудового розслідування стосовно фінансових правопорушень визначений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, у відповідності до вимог ч.1 ст.223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

А згідно із приписами ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

При чому, одразу слід зазначити, що КПК України не передбачено такого виду слідчих (розшукових) дій, як «суттєві», а твердження відповідача про «в'яле, безсистемне та безініціативне» ведення досудового розслідування фактично є суб'єктивними та не підтвердженим належними та достатніми доказами.

Як вбачається з наданого суду 1-ї інстанції плану слідчих (розшукових) дій по кримінальному провадженні №0000017 відносно ухилення від сплати податків службовими особами БФ «На благо Одеси», що кваліфікується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212 КК України від 27.09.2017р., позивачем здійснювалось планування проведення слідчих (розшукових) дій по даній справі.

Відповідачем же, в свою чергу, жодних доказів невиконання вищевказаного плану до суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об'єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Як передбачають положення ч.1 ст.219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) шість місяців - у кримінальному провадженні щодо кримінального проступку; 2) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості; 3) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину. Досудове розслідування повинно бути закінчено: 1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. 2. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому, загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: 1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості; 3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відомості про вказане вище кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 27.09.2017 року за №0000017, а спірний Висновок службового розслідування складено 22.12.2017 року, тобто з моменту початку досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні пройшло менше 3-х місяців.

Таким чином, враховуючи вищевказане, а також приймаючи до уваги той факт, що це кримінальне провадження і досі (т.б. більше 1 року) розслідується іншими слідчими, твердження відповідача щодо ведення позивачем досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000017 з порушенням розумних строків є безпідставним та необґрунтованим.

Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України та Державної судової адміністрації України від 27.08.2010р. №51/401/649/471/23/125 затверджена «Інструкція про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду».

Як визначено п.1 цієї Інструкції, нею встановлюються єдині правила вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів, цінностей та іншого майна на стадії дізнання, досудового слідства і судового розгляду, а також порядок виконання рішень органів досудового слідства, дізнання і суду щодо речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна.

Так, згідно з абз.3 п.13 вказаної Інструкції, відповідальною за зберігання речових доказів, приєднаних до справи, є особа, яка проводить дізнання, слідчий, в суді - суддя, відповідальний працівник апарату суду або керівник апарату суду, а в експертній установі - співробітник експертної установи, у віданні якого речові докази перебувають у відповідний період, або керівник експертної установи.

Пункт 41 Інструкції передбачено, що майно, на яке накладено арешт, передається згідно з рішенням слідчого, прокурора та суду, виходячи з конкретних обставин та інтересів справи, на зберігання представникові територіальної держадміністрації або житлово-експлуатаційної організації, державної служби охорони органів внутрішніх справ, а також організації, якій завдані збитки, або власникові цього майна чи його родичу, якому роз'яснюється його відповідальність за зберігання прийнятого майна, про що у нього відбирається розписка. У разі необхідності майно, на яке накладено арешт, може бути вилучене.

Так, як встановлено з матеріалів справи та пояснень представника позивача, та фактично не заперечується відповідачем, позивач ОСОБА_3 являвся слідчим по вказаному вище кримінальному провадженню №000178 та вилучав по ньому речові докази.

Як вбачається зі змісту копії наявного у справі вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2017р. по справі №500/4255/17 (кримінальне провадження №000178), суд, окрім іншого, зокрема, ухвалив, в силу ч.4 ст.174 КПК України з моменту набрання цим вироком законної сили слід скасувати накладений на підставі ухвал слідчого судді Маліновського районного суду м. Одеси Одеської області від 15.02.2017р. (3 ухвали) та 18.04.2017р. арешт на перелічене в них майно та питання про нього слід вирішити відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, а перелічене у абзаці №4 вироку майно - повернути власнику (законному володільцю) ОСОБА_5

Як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, пояснень представника позивача та фактично не заперечується відповідачем, ОСОБА_3, як слідчий, являвся відповідальною особою за товарно-матеріальні цінності (т.б. речові докази), на які, саме за його поданням, був накладений арешт у межах кримінального провадження №000178, та які, в свою чергу, 18.10.2017 року, на підставі вищевказаного вироку суду від 12.09.2017р., були ним передані під розписку їх власнику ОСОБА_5 (від якого до цього часу жодних скарг не надходило).

Відповідачем же, в свою чергу, жодних доказів фактичної передачі вказаних товарно-матеріальних цінностей разом із матеріалами кримінального провадження №000178 від слідчого ОСОБА_3 іншому слідчому Кондратюк Л.В., яка в подальшому вела досудове розслідування по цьому провадженню, суду не надано.

Отже, дії позивача (як одного із слідчих по цьому провадженню та відповідальної особи за збереження речових доказів по цій справі), пов'язані із поверненням на підставі вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2017 року (по справі №500/4255/17) товарно-матеріальних цінностей їх власнику ОСОБА_5 були правомірними та не суперечили вимогам КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду.

Отже, за таких обставин, твердження відповідача про порушення ОСОБА_3 вимог ст.ст.2,9,28,40 КПК України та п.п.2.1, 2.8, 2.14, 3.2, 3.4, 3.14 Посадової інструкції старшого слідчого СВ ФР ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області не знайшли свого підтвердження в судових засіданнях судів 1-ї та 2-ї інстанцій.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, судова колегія вважає, що суд 1-їінстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність спірних наказів ГУ ДФС в Одеській області №235-0 від 13.04.2018 року «Про звільнення лейтенанта податкової міліції ОСОБА_3», №6-дс від 11.04.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та №1-дс від 12.01.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та необхідність їх скасування.

Крім того, при цьому, необхідно зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Аналогічну правову позицію з цього приводу займає і Європейський суд з прав людини, який, в свою чергу, в своєму рішенні у справі «П'єрсак проти Бельгії» зазначив, що він виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому б він перебував, якби не була порушена стаття 6 Конвенції, таким чином підкреслюючи верховенство обов'язку відновлення status quo ante.

Отже, за викладених обставин, судова колегія, як і окружний суд, вважає, що позивач підлягає поновленню на посаді, з якої його було незаконно звільнено наказом ГУ ДФС в Одеській області №235-0 від 13.04.2018 року, оскільки саме у такий спосіб можуть бути повністю поновлені його права.

Одночасно судова колегія також вважає за необхідне зазначити, що поновлюючи позивача на посаді, суд 1-ї інстанції, керуючись приписами ч.2 ст. 235 КЗпП України, ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці», п.п.5,8 Порядку №100 від 08.02.1995р., також правильно задовольнив і п/вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, т.б. за період з 13.04.2018 року по 26.05.2018 року (68 робочих днів) стягнувши 28521,24 грн. (419,43 грн. х 68).

Одночасно слід вказати, що аналогічна правова позиція з цих питань була висловлена і Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 14.01.2014р. у справі №21-395а13.

Що ж стосується позовних вимог позивача щодо стягнення на його користь з ГУ ДФС в Одеській області моральної шкоди в сумі 10 000 грн., то судова колегія, з врахуванням приписів ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України, п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. та ст.77 КАС України, уважно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, також цілком погоджується з рішенням суду 1-ї інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Аналогічну позицію займає суд апеляційної інстанції і щодо цілком обґрунтованого рішення окружного суду про часткове стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6200 грн.

При цьому, слід звернути увагу й на той факт, що позивач у цих частинах у будь-який спосіб рішення суду 1-ї інстанції не оскаржив.

До того ж, ще необхідно зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи, надав їм належної правової оцінки та частково задовольнив позов. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28.12.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук