Справа № 826/15648/16
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» Волкова Олександра Юрійовича на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 (далі - Позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича (далі - Відповідач, Уповноважена особа) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати та скасувати рішення Уповноваженої особи в частині визнання нікчемним правочину з розміщення коштів на власному картковому рахунку, а саме: правочину за операцією з розміщення 15.06.2016 року ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) коштів на картковому/поточному НОМЕР_2 в сумі 183 103,00грн. з призначенням платежу «Поповнення картрахунку НОМЕР_2 ПІБ ОСОБА_3 ІНН НОМЕР_1», оформлене наказом №233-ОД «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлених нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладами операціями»;

- зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ КБ «Євробанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 192 277,30 грн., в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2016 року залучено до участі у справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (далі - Третя особа, Фонд).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що підставою для невключення Позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є рішення Уповноваженої особи про нікчемність правочинів з розміщення коштів на рахунку. На переконання суду першої інстанції, Відповідачем не надано доказів, що поповнення Позивачем свого карткового рахунку призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, а також спричинило надання пільг та переваг окремим кредиторам банку. Прийняття Національним банком України рішення про визнання ПАТ «КБ «Євробанк» проблемним стосується діяльності банку, а не його клієнтів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. При цьому наголошує на нез'ясуванні судом таких обставин як існування рішення Національного банку України про віднесення ПАТ «КБ «Євробанк» до категорії проблемних з 15.06.2016 року та відповідність викладених в акті перевірки висновків положеннями п. п. 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Підкреслює на безпідставному незастосуванні судом першої інстанції до спірних правовідносин положень: п. п. 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п. п. 5, 7, 8 Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення щодо можливості продовження строку перевірки правочинів, ч. 4 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» щодо обов'язку проблемних банків здійснювати розрахунок виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України. Крім іншого, звертає увагу суду, що здійснена Позивачем операція призвели до збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами та вчинена всупереч існування рішення про визнання банку проблемним.

Після усунення визначених в ухвалі від 15.11.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу 04.01.2019 року.

Крім того, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.01.2019 року.

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 15.06.2016 року здійснено поповнення свого власного карткового рахунку НОМЕР_2, відкритого у ПАТ «КБ «Євробанк», на суму 183 103,00 грн., а також у той же день на рахунок Позивача надійшла заробітна плата в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується копією виписки по рахунку, копією виписки операцій по картці та копією квитанції від 15.06.2016 року №239886 (а.с. 19-20, 59).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 17.06.2016 року № 73-рш «Про віднесення публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Євробанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.06.2016 року № 1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Євробанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно даного рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ КБ «Євробанк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 17.06.2016 року до 16.07.2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ КБ «Євробанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кононцю Вадиму Валерійовичу на один місяць з 17.06.2016 року до 16.07.2016 року включно.

У подальшому виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 07.07.2016 року № 1183 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» з 17.07.2016 року до 16.08.2016 року включно. Крім того, згідно вказаного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича з 17.07.2016 року до 16.08.2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 16.08.2016 року № 215-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16.08.2016 року №1523 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Євробанк» з 17.08.2016 року до 16.08.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ КБ «Євробанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кононцю Вадиму Валерійовичу з 17.08.2016 року до 16.08.2018 року включно.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з Фонд з 19.08.2016 року розпочинає виплати коштів вкладникам зазначеного банку. Для отримання коштів вкладники ПАТ КБ «Євробанк» з 19.08.2016 року до 30.09.2016 року включно можуть звертатись до установ банку-агенту Фонду АТ «ТАСКОМБАНК».

За наслідками розгляду запиту ОСОБА_3 від 08.09.2016 року Уповноважена особа листом від 16.09.2016 року №01-24.2/5944 (а.с. 18) повідомила останнього, у результаті проведеної комісією перевірки було встановлено, що операції по зарахуванню на рахунок ОСОБА_3 грошових коштів мають ознаки операцій, які могли спричинити збільшення гарантованої суми відшкодування Фондом (ознаки «дроблення»), а отже, рахунок підлягає тимчасовому обмеженню до виплати коштів вкладникам.

Крім того, зі змісту витягу з акту перевірки №21 від 16.11.2016 року комісії з перевірки правочинів (інших договорів), укладених ПАТ КБ «Євробанк», призначеної наказом від 21.06.2016 року №26 «Про організаційні заходи щодо перевірки договорів», вбачається, що комісією затверджено результати перевірки, якою виявлено правочини (операції, трансакції) із зняття готівки через касу банку з рахунку клієнтів - юридичних та фізичних осіб, а також правочини (операції, трансакції) із внесенням через касу банку фізичними особами, перелік яких наведено у додатку №1 для поповнення власних рахунків, що є нікчемними на підставі п. п. 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі готівкове поповнення ОСОБА_3 карткового рахунку НОМЕР_2 на суму 183 103,00 грн. (а.с. 111-112).

Наказом Уповноваженої особи від 24.11.2016 року №233-ОД визнано нікчемними операції з розміщення коштів на карткових/поточних рахунках фізичними особами, у тому числі готівкове поповнення ОСОБА_3 карткового рахунку НОМЕР_2 на суму 183 103,00 грн. (а.с. 113-114).

У зв'язку з викладеним Уповноваженою особою на адресу ОСОБА_3 направлено повідомлення від 28.11.2016 року №01-14.4/7217 про нікчемність правочину з розміщення коштів на власному картковому рахунку на підставі п. п. 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме - правочину за операцією з розміщення 15.06.2016 року коштів в сумі 183 103,00 грн. на картковому / поточному рахунку НОМЕР_2 (а.с. 57-58).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 31.05.2017 року №2218 відсторонено від виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію та відкликано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Євробанк» Кононця В.В. та з 06.06.2017 року призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Євробанк» Ларченко Ірині Миколаївні.

У подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.10.2018 року №2740 відсторонено від виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію та відкликано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Євробанк» Ларченко І.М. та з 23.10.2018 року призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Євробанк» Волкову Олександру Юрійовичу.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 23, 12, 26, 27, 28, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 61, 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 202, 203, 215, 1066, 1068 Цивільного кодексу України, Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14, а також Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №174, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність належних і допустимих доказів обґрунтованості віднесення до нікчемних правочинів із зарахування коштів на картковий рахунок Позивача та, відповідно, обґрунтованість позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 26 Закону Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення); 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - один рік до дня прийняття такого рішення); 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах; 11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Приписи ч. 6 ст. 26 Закону визначають, що у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

За правилами частин першої-четвертої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Приписи ч. 6 ст. 27 Закону визначають, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи ч. 3 ст. 38 Закону визначають, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Наведене дає підстави для висновку про наявність в Уповноваженої особи, а у подальшому у Фонду обов'язку забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, а також права на вчинення дій щодо повідомлення осіб про нікчемність договорів і застосування наслідків їх нікчемності.

Разом з тим, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 року № 826 (далі - Порядок №826), яке набрало чинності 13.07.2016 року.

Пунктом 1 розділу ІІ даного Порядку №826 передбачено, що протягом трьох робочих днів з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду розпочинає перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Згідно п. 3 розділу ІІ Порядку №826 Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку (далі - Комісія).

Уповноважена особа Фонду не входить до складу Комісії.

Працівники банку, які включені до складу Комісії, мають право доступу до всіх документів банку, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням та виконанням договорів), які перевіряються.

Працівники банку, які включені до складу Комісії, зобов'язані повідомити про наявність конфлікту інтересів щодо виконуваної у складі Комісії роботи. Якщо протягом проведення перевірки з'ясується, що перевіряється правочин (у тому числі договір), в оформленні якого брав участь працівник банку, що входить до складу Комісії, або правочин (у тому числі договір), стороною якого є близькі родичі такого працівника або установа чи підприємство, в якому такий працівник банку, його близькі родичі або підприємство, яким вони володіють, мають діловий інтерес, такий працівник банку зобов'язаний письмово повідомити керівника Комісії та/або Уповноважену особу Фонду про конфлікт інтересів та не може брати участь у роботі Комісії під час перевірки такого правочину (у тому числі договору).

Відповідно до п. 7 Порядку №826 за наслідками проведення перевірки Комісією складаються та подаються на розгляд Уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом(ами) перевірки.

Акт перевірки повинен містити: інформацію щодо складу Комісії; перелік правочинів (у тому числі договорів) щодо кожного правочину (договору), що перевірялися, а саме: номер рахунку/договору, назва операції, наявність/відсутність факту нікчемності, підстава нікчемності (норма закону) (у разі виявлення факту нікчемності), інформація про те, яким чином вчинення (укладення) даного правочину призвело до збільшення витрат Фонду, пов'язаних з виведенням неплатоспроможного банку з ринку (у разі нікчемності правочину на підставі пункту 9 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»); інформацію щодо конфлікту інтересів членів Комісії.

Акт(и) перевірки повинен(ні) бути складений(і) не пізніше останнього дня проведення перевірки. Акт підписується всіма членами Комісії.

У разі виявлення фактів шахрайства та/або інших кримінальних дій працівників банку або інших осіб Уповноважена особа Фонду зобов'язана невідкладно звернутися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

За правилами п. 8 розділу ІІ згаданого Порядку Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії.

У розпорядчому документі зазначається інформація про наявність/відсутність обґрунтованих підстав нікчемності правочинів (договорів) та обов'язково додається перелік нікчемних правочинів (договорів) із зазначенням номера рахунку/договору, назви операції, підстави нікчемності (норма закону) щодо кожного правочину (договору).

Про прийняте рішення Уповноважена особа Фонду повідомляє протягом одного робочого дня Фонд, сторони виявленого нікчемного правочину (договору) та у разі потреби - правоохоронні органи.

У листі сторонам нікчемного правочину (договору) обов'язково зазначаються: підстава застосування наслідків нікчемності правочину (норма закону); інформація щодо порядку застосування наслідків нікчемності.

Відповідно до п. 9 розділу ІІ Порядку №826 рішення про зняття обмежень на здійснення неплатоспроможним банком операцій за правочином (договором), щодо якого було встановлено нікчемність, приймається Фондом за наслідками здійснення Уповноваженою особою Фонду перевірки документів, пов'язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), або на підставі рішення суду про визнання правочину (договору) дійсним, яке набрало законної сили.

Прийняте Фондом рішення про зняття обмеження на операції направляється до Уповноваженої особи Фонду не пізніше наступного робочого дня після його прийняття.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у межах правової системи координат правовідносин «фізична особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» у частині, що стосується виплат відшкодування за вкладами, адміністративний суд повинен забезпечити перевірку як дій, так і рішень посадової особи Фонду, вчинених на виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави.

Наведений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №813/921/16, у межах якої вирішувалося питання про юрисдикцію даної категорії спорів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту наказу Уповноваженої особи від 24.11.2016 року №233-ОД, а також повідомлення від 28.11.2016 року №01-14.4/7217 вбачається, що правочин з операцій щодо поповнення ОСОБА_3 15.06.2016 року власного карткового рахунку на суму 183 103,00 грн. є нікчемним з підстав, передбачених п. 7 та п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Умовою застосування п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону при встановленні нікчемності правочину є мета надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством. Однак, одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах 200 000,00 грн. прямо встановлена законодавством України, а тому посилання на п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону не є належною підставою для визнання правочину із зарахування Позивачем на власний рахунок готівкових коштів, нікчемним.

Про відсутність отримання будь-яких переваг Позивача внаслідок вчинення згаданих правочинів зазначив і суд першої інстанції, чим спростовується твердження Апелянта про незастосування судом положень п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону.

Щодо посилання Уповноваженої особи на п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону, а також існування обмежень у діяльності банку на підставі рішення Правління Національного банку України в якості підстав для визнання правочину нікчемним судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Твердження Апелянта про існування на момент проведення операції із зарахування коштів рішення правління Національного банку України від 15.06.2016 року №70-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «КБ «Євробанк» до категорії проблемних», яким встановлено обмеження в діяльності банку, що було чинне на момент поповнення Позивачем власного карткового рахунку, та, на переконання останнього, перешкоджало здійсненню такої банківської операції, судовою колегією оцінюється критично, оскільки зазначене рішення регулятора становить банківську таємницю і Позивач не міг знати про його зміст та встановлені обмеження.

Дані висновки відображені поряд з іншим і в рішенні суду першої інстанції, чим спростовується посилання Апелянта на неврахування судом обставин щодо існування рішення про визнання банку проблемним.

Крім того, у контексті визначеної у рішенні Правління НБ України від 15.06.2016 року №70-рш/БТ заборони ПАТ КБ «Євробанк» з дня її прийняття здійснювати проведення будь-яких операцій за договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Приписи ч. 2 ст. 1068 ЦК України визначають, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Посилання Апелянта на те, що операція за спірним договором безумовно свідчить про «дроблення» рахунків інших вкладників, що має наслідком визнання правочинів нікчемними, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, матеріалами справи не підтверджується залучення жодної такої особи до спірних правовідносин, а відтак і «дроблення» її рахунку, по-друге, кошти зараховувалися Позивачем готівкою через касу банку.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівник а банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку Відповідачем надано належним чином оформлений документ банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно внесені на картковий рахунок.

Інших документів, які б свідчили про фактичне внесення особою коштів на депозитний рахунок, Закон не визначає.

Таким чином, реалізуючи своє право на розпорядження майном, ОСОБА_3 здійснив поповнення свого власного карткового рахунку на суму 183 103,00 грн., що станом на 15.06.2016 року не було заборонено жодними нормативними документами, а факт здійснення такої банківської операції підтверджується, як було встановлено раніше, квитанцією від 15.06.2016 року №239886 з відміткою касира ПАТ «КБ «Євробанк» про виконання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Уповноваженою особою не доведено наявності підстав, передбачених п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону, для визнання нікчемним операції із зарахування Позивачем коштів на власний поточний рахунок. Відтак, таке твердження Відповідача, на переконання судової колегії, є таким, що ґрунтується на припущеннях та ймовірності, а отже є необґрунтованим і безпідставним.

Поряд з іншим, Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Крім того, в силу положень ч. 3 ст. 228 ЦК України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом, натомість відповідного судового рішення про визнання недійсним спірного договору та застосування до нього правових наслідків недійсності матеріали справи не містять.

Посилання Апелянта на нез'ясування судом першої інстанції відповідності викладених в акті перевірки висновків положенням п. п. 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону є, на переконання судової колегії, безпідставним з огляду на те, що акт перевірки є способом фіксування отриманих за наслідками її проведення даних, а відтак його чинність (нечинність) жодним чином не впливає на права та обов'язки особи. Крім того, висновкам Уповноваженої особи щодо нікчемності правочинів була надана оцінка судом першої інстанції.

Наголошуючи на незастосуванні судом першої інстанції до спірних правовідносин положень п. п. 5, 7, 8 розділу ІІ Порядку №826 в частині наявності в Уповноваженої особи права на продовження перевірки правочинів, Відповідачем не враховано, що, як було встановлено раніше, прийняття останнім розпорядчого документу у вигляді оскаржуваного наказу свідчить про завершення процедури перевірки правочинів на предмет їх нікчемності.

Стверджуючи про порушення ПАТ «КБ «Євробанк» положень ч. 4 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в частині обов'язку проведення проблемним банком розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України, Апелянт залишив поза увагою, що дії із зарахування коштів, вчинені банком на виконання договору банківського рахунку, самі по собі не можуть вважатися окремим правочином в силу приписів ст. 202 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що вищенаведеними обставинами спростовується твердження Відповідача про нікчемність трансакції із зарахування коштів на картковий рахунок Позивача, а також останнім не спростовано надходження коштів у сумі 183 103,00 грн. на такий рахунок ОСОБА_3, колегія суддів приходить до висновку про те, що право Позивача може бути захищене шляхом зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 26 Закону.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи в частині визнання нікчемним правочину з розміщення коштів на власному картковому рахунку, а саме: правочину за операцією з розміщення 15.06.2016 року ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) коштів на картковому/поточному НОМЕР_2 в сумі 183 103,00грн. з призначенням платежу «Поповнення картрахунку НОМЕР_2 ПІБ ОСОБА_3 ІНН НОМЕР_1», оформлене наказом №233-ОД «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлених нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладами операціями», суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 КАС України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Згідно ч. ч. 1, 2, 10 ст. 38 Закону Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону перевірка правочинів ПАТ КБ «Євробанк» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Наведена позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11.04.2018 року, № 910/24198/16 від 16.05.2018 року та № 819/353/16 від 04.07.2018 року.

Таким чином, оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, то він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), а тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Зміст вищевикладеного дає підстави для висновку, що права Позивача у межах спірних правовідносин не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа наказу (повідомлення про нікчемність) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправними та скасування рішень Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними правочинів (трансакцій) щодо перерахування на користь Позивача грошових коштів, відтак не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 802/351/16-а.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування судового рішення та закриття провадження у справі в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи в частині визнання нікчемним правочину з розміщення коштів на власному картковому рахунку, а саме: правочину за операцією з розміщення 15.06.2016 року ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) коштів на картковому/поточному НОМЕР_2 в сумі 183 103,00грн. з призначенням платежу «Поповнення картрахунку НОМЕР_2 ПІБ ОСОБА_3 ІНН НОМЕР_1», оформлене наказом №233-ОД «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлених нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладами операціями».

Водночас, судовою колегією враховується, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Приписи п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону визначають вклад як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вкладником є, зокрема, фізична особа, яка уклала договір банківського вкладу (депозиту), кошти на який залучені банком від вкладника.

Відтак, на думку судової колегії, позовні вимоги про зобов'язання Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ КБ «Євробанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 192 277,30 грн., в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є обґрунтованими.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для скасування наказу Уповноваженої особи як такого, що жодним чином не порушує прав Позивача як вкладника, та неможливості розгляду даної позовної вимоги у порядку адміністративного судочинства взагалі, належним способом захисту його прав є визнання протиправною бездіяльності Відповідача щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ КБ «Євробанк» за рахунок Фонду, без включення до нього ОСОБА_3, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду в указаній частині.

Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині задоволених позовних вимог до Уповноваженої особи про визнання протиправним та скасування рішення, контроль за правильністю якого перебуває поза площиною адміністративного судочинства. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» Волкова Олександра Юрійовича - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року - скасувати в частині визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» Кононець В.В. в частині визнання нікчемним правочину з розміщення коштів на власному картковому рахунку, а саме: правочину за операцією з розміщення 15.06.2016 року ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) коштів на картковому/поточному НОМЕР_2 в сумі 183 103,00грн. з призначенням платежу «Поповнення картрахунку НОМЕР_2 ПІБ ОСОБА_3 ІНН НОМЕР_1», оформлене наказом №233-ОД «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлених нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладами операціями».

Провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» Кононець В.В. в частині визнання нікчемним правочину з розміщення коштів на власному картковому рахунку, а саме: правочину за операцією з розміщення 15.06.2016 року ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) коштів на картковому/поточному НОМЕР_2 в сумі 183 103,00грн. з призначенням платежу «Поповнення картрахунку НОМЕР_2 ПІБ ОСОБА_3 ІНН НОМЕР_1», оформлене наказом №233-ОД «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлених нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладами операціями» - закрити.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк» Кононця Вадима Валерійовича щодо не включення до переліку вкладників публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Євробанк», які мають право на відшкодування коштів за їх вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), за картковим рахунком НОМЕР_2.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 16» січня 2019 року.