Справа № 2-а-7012/11 (6-а/336/52/2017)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2019 року м. Дніпросправа № 2-а-7012/11 (6-а/336/52/2017)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового

провадження в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року (головуючий суддя Дмитрюк О.В.) про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя

про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя (далі Відповідач) про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2011 року позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії задоволено частково (а.с. 12).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя залишено без задоволення, постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2011 року без змін (а.с. 20-21).

02 березня 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання (а.с. 26).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання по справі №2-а-7012/11(6-а/336/52/2017) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії задоволено. Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для предявлення виконавчого документа: виконавчого листа №2-а-7012/11(6-а/336/52/2017), виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 01.03.2017 року до виконання, встановивши його до 09 березня 2018 року (а.с. 36).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Відповідач подав апеляційну скаргу (а.с. 40-41).

В обґрунтування апеляційної скарги Відповідачем зазначено про те, що боржником було добровільно взято на виконання постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2011 року по справі №2-а-7012/11(6-а/336/52/2017), оскільки вказане рішення набрало законної сили, а предявлення виконавчого документа є недоцільним.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року скасовано. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання у справі №2-а-7012/11(6-а/336/52/2017) відмовлено (а.с. 59-60).

Не погодившись з ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу (а.с. 65-69).

Постановою Верховного Суду від 22 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у справі №2-а-7012/11(6-а/336/52/2017) скасовано та передано справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (а.с. 100-104).

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2011 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року були пред'явлені Позивачем до Управління ДВС ГТУЮ в Запорізькій області для виконання.

Листом від 21 лютого 2017 року Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області повернуто Позивачу подані документи по справі №2-а-7012/11(6-а/336/52/2017), з огляду на те, що на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2011 року дія постанови КМУ від 03.09.2014 року №440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості рішеннями суду, виконання яких гарантується державною» не розповсюджується, так як, означена постанова суду першої інстанції від 25.05.2011 року набрала законної сили після 01.01.2013, а саме 20.06.2013 року (а.с. 29).

01 березня 2017 року ОСОБА_1 подала до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя заяву про видачу виконавчого листа та 02 березня 2017 року отримала виконавчий лист, строк пред'явлення якого до виконання сплинув 22 червня 2016 року (а.с. 26).

У звязку із закінченням строку пред'явлення виконавчого листа до виконання ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання (а.с. 26).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі щодо питання поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання врегульовано нормами Кодексу адміністративного судочинства України №2747-IV від 06.07.2005 року; Закону України №606-XIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження».

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання суд першої інстанції виходив з того, що вказаний строк пропущено Позивачем з поважних причин, а тому останній підлягає поновленню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 261 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Встановлені у цій справі обставини свідчать, що Позивачем не пред'явлено виконавчий лист до виконання в межах встановлених законодавством строків. За видачею виконавчого листа Позивач звернувся вже після закінчення строку для пред'явлення його до виконання.

Причиною такого зволікання ОСОБА_1 зазначає те, що у встановлений законом строк вона звернулася для виконання рішення суду до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області та надала весь пакет необхідних документів.

Однак, у зв'язку із змінами в законодавстві Управління ДВС ГТУЮ в Запорізькій області відмовило їй в прийомі документів, зазначивши, що їй необхідно звернутися в відділ примусового виконання рішень УВДВС ГУЮ та надати виконавчий лист. У зв'язку з тим, що порядок виконання рішень судів у даній категорії справ постійно змінюється та у зв'язку з перенаправленням виконавчих документів до різних, знов створених, виконавчих органів, строк пред'явлення виконавчого листа сплинув.

При цьому, за змістом пункту 4 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою №440 заявник подає до органу державної виконавчої служби, зокрема, оригінал (дублікат) виконавчого документа або рішення суду (належним чином завірену його копію).

Також, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

Отже, для виконання рішення суду відповідно до Порядку № 440 позивач міг звернутись як з виконавчим документом, так і безпосередньо з рішенням суду, що і мало місце.

Однак, повертаючи поданий Позивачем пакет документів, Управління ДВС ГТУЮ в Запорізькій області виходило з того, що Порядок № 440 не розповсюджується на виконання судових рішень, які набрали законної сили після 01 січня 2013 року.

Проте, відповідно до пункту 2 Порядку № 440 рішення - виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року.

Отже, зі змісту Порядку № 440 вбачається, що він поширюється на судові рішення, які ухвалені до 01 січня 2013 року. При цьому, набрання законної сили судовим рішенням є обов'язковою умовою, однак прив'язки до дати, коли має набрати законної сили рішення, Порядок № 440 не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поважності причин пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки заявником вживалися заходи щодо виконання постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2011 року, та про неможливість виконання рішення суду в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 року, остання дізналась лише з листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 21.02.2017 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги ОСОБА_2 Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, тому ухвала суду першої інстанції від 09.03.2017 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2017 року у справі №2-а-7012/11(6-а/336/52/2017)- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов