Справа № 807/739/18
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2019 року м. Ужгород№ 807/739/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання - Данча М.І.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Гончарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16 січня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 21 січня 2018 року.

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - відповідач, Управління Держпраці у Закарпатській області), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами винесену першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василем Івановичем № ЗК226/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-104 від 26.06.2018 року про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 в сумі 335 070,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою про накладення штрафу № ЗК226/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-104 від 26 червня 2018 року на позивача накладено штраф у розмірі 335070,00 грн. за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору. Висновки інспекційного відвідування про допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору є безпідставними та необґрунтованими, оскільки посадовими особами відповідача було проведено інспекційне відвідування за адресою: АДРЕСА_1 в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_1", в якому здійснює діяльність чоловік позивачки ОСОБА_5. Позивач здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_2. Відтак, позивач вважає, що інспекційне відвідування було фактично проведено стосовно іншого підприємця. Зазначена у постанові про накладення штрафу ОСОБА_6 офіційно прийнята на роботу до ФОП ОСОБА_5, а з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказаною фізичною особою-підприємцем укладені цивільно-правові договори. Відтак, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є протиправною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що інспекційним відвідуванням, проведеним 07 червня 2018 року встановлено, що за місцем здійснення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_1" виявлено трьох найманих працівників, з якими не укладено трудові договори та не укладено договори цивільно-правового характеру, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 Вказані особи у своїх поясненнях зазначили, що ні трудові договори, ні договори цивільно-правового характеру з ними не укладалися. Відтак, вважає, що всі вимоги законодавства під час винесення постанови про накладення штрафу були дотримані, порушення, на підставі яких винесено постанову, було допущено позивачем, а тому оскаржувана постанова є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано наказ від 29 травня 2018 року № 88 про проведення інспекційного відвідування, в тому числі фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі вказаного наказу Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 31 травня 2018 року № 530.

На підставі наказу від 29 травня 2018 року та направлення на перевірку від 31 травня 2018 року посадові особи відповідача провели інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, за результатами інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 07 червня 2018 року № ЗК226/214/АВ.

Із вказаного акту вбачається, що інспекційним відвідуванням встановлено наступне.

В ході інспекційного відвідування 07 череня 2018 року за місцем здійснення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_1" виявлено трьох найманих працівників, з якими не укладено трудові договори встановлено взірця та не укладено договори цивільно-правового характеру, а саме: ОСОБА_7 (який надавав послуги офіціанта-бармена два дні з 05 червня 2018 року), ОСОБА_6 (надавала послуги офіціанта - бармена з 04 червня 2018 року), ОСОБА_8 (надавала послуги посудомийниці з 01 червня 2018 року). Вказаний факт підтверджено поясненнями громадян ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Таким чином, інспекційним відвідуванням встановлено, що ФОП ОСОБА_3 використовувала працю громадян ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 без укладення трудового договору, чим порушила вимоги ч. 1, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

До акту додано пояснення ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Вказані пояснення також наявні в матеріалах справи.

Позивач отримала акт інспекційного відвідування від 07 червня 2018 року № ЗК226/214/АВ, однак від підпису відмовилася, про що складено акт від 21 червня 2018 року № ЗК224/214/АВ/ВП.

На підставі зазначеного акта інспекторами Управління Держпраці у Закарпатській області складено припис від 07 червня 2018 року № ЗК228/214/АВ/П про усунення виявлених порушень, яким зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 усунути порушення відповідно до вимог відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. Для виконання припису встановлено строк до 17 червня 2018 року.

11 червня 2018 року позивачем подано до Управління Держпраці у Закарпатській області зауваження до акту інспекційного відвідування № ЗК226/214/АВ від 07 червня 2018 року, в яких позивач зазначила, що згідно акту інспекційного відвідування перевірка ФОП ОСОБА_3. здійснювалась в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_1", що не відповідає дійсності так як у вказаному ресторані, за адресою: АДРЕСА_1 діяльність здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_5, а не ОСОБА_3, яка здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_2. Також зазначила, що ОСОБА_6 офіційно прийнята на роботу до ФОП ОСОБА_5, а з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ним укладено цивільно-правові договори.

За результатами розгляду вказаних зауважень Управління Держпраці у Закарпатській області повідомило позивача про відсутність підстав для скасування акту інспекційного відвідування.

26 червня 2018 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик В.І. винесено постанову № ЗК/226/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-104 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на фізичну особу-підприємця накладено штраф у розмірі 335070,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постаново. Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пп. 6 п. 4 вказаного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) (надалі - Порядок № 295).

У відповідності до приписів пунктів 2, 3 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Відповідно до п. 19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником (п. 20 Порядку № 295).

Відповідно до п. 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та частинами 2, 7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені, зокрема на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскарженої постанови є висновок Управління Держпраці у Закарпатській області, про те, що позивач в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_1" допустила до роботи ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 без оформлення трудового договору з ними, чим порушив ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Проте, суд вважає помилковими зазначені доводи відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 серії НОМЕР_2, зазначена її адреса: АДРЕСА_2.

Вказана адреса зазначена в наказі про проведення інспекційного відвідування від 29 травня 2018 року № 88.

Разом з тим, як вбачається із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно будівля ресторану "ІНФОРМАЦІЯ_2" за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5, який є чоловіком позивачки.

Крім того, з ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями від 15 лютого 2018 року, що видана на ім'я ОСОБА_5, вбачається, що адресою: АДРЕСА_1 знаходиться ресторан "ІНФОРМАЦІЯ_1", де господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_5

Однак, посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області у акті інспекційного відвідування від 07 червня 2018 року зазначено, що воно проведене в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_1", в якому здійснює діяльність фізична особа підприємець ОСОБА_3

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач помилково визначив, що позивач здійснює підприємницьку діяльність в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Крім того, судом встановлено, що відповідно до наказу ФОП ОСОБА_5 від 04 червня 2018 року № 2про прийняття найманої працівниці ним прийнято на роботу ОСОБА_6 на посаду бармена. Також, як підтверджується повідомленням про прийняття працівника на роботу від 06 червня 2018 року, ФОП ОСОБА_5 повідомив Берегівське відділення Виноградівської ОДПІ про прийняття ОСОБА_6 на роботу.

Судом встановлено, що 01 червня 2018 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено цивільно-правовий договір, відповідно до якого виконавець ОСОБА_7 зобов'язується надати замовнику ФОП ОСОБА_5 послуги/виконати роботи в обсязі і на умовах передбачених даним договором.

20 травня 2018 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладено цивільно-правовий договір, відповідно до якого виконавець ОСОБА_8 зобов'язується надати замовнику ФОП ОСОБА_5 послуги/виконати роботу в обсязі і на умовах передбачених даним договором.

Суд також враховує, що вказані обставини досліджувались в постанові Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 серпня 2018 року у справі № 297/1348/18, що набрала законної сили 14 серпня 2018 року та якою закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У вказаній постанові, судом встановлено, що на момент проведення інспекційного відвідування ОСОБА_6 офіційно була прийнята на роботу до ФОП ОСОБА_5, що підтверджується наказом № 2 від 04 червня 2018 року та повідомленням про прийняття працівника на роботу від 06 червня 2018 року, з відповідною відміткою уповноваженого органу. Також встановлено, що 01 червня 2018 року та 20 травня 2018 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_7, ОСОБА_8 були укладені цивільно-правові договори, відповідно до яких сплачувались податки за вказаних громадян, що підтверджується квитанцією з "Електронного кабінету платника" та податковим розрахунком доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку. У зв'язку з цим, суд прийшов висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, оскільки факт допуску ФОП ОСОБА_3 до роботи працівників без оформлення трудового договору (контракту) спростовано в судовому засіданні.

Таким чином, постановою Берегівського районного суду від 02 року 2018 року спростовано порушення позивачем ст. 24 КЗпП.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, факт допущення ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 до роботи без укладення трудового договору повинен підтверджуватися належними та допустимими доказами.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи наведені відповідачем доводи, суд приходить висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, не навів та не надав конкретних доказів того, що ФОП ОСОБА_3 допустила до виконання роботи ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 без укладення трудового договору.

Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що позивач ніякого відношення до вказаних осіб не має.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що правові підстави для застосування до ФОП ОСОБА_3 штрафу у відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП у розмірі 335070,00 грн. відсутні.

Таким чином, постанова Головного управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу № № ЗК226/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-104 від 26 червня 2018 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки відповідачем в ході розгляду справи не доведено факту правомірності своїх дій при прийняті оскаржуваної постанови, тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3350,00 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано: розрахунок гонорару за надання правової допомоги та квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 10000,00 грн.

Разом з тим, позивачем не надано акт виконаних адвокатом робіт із детальним розрахунком їх вартості та докази на підтвердження фактичного отримання адвокатом ОСОБА_1 коштів у сумі 10000, 00 грн., що може бути підтверджено витягом з Книги обліку доходів і витрат адвоката як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Про необхідність доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення", зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 р. за № 1686/24218 неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у постановах від 15 травня 2018 року № 821/1594/17 (К/9001/39873), від 22 травня 2018 року № 826/8107/16 (№К/9901/26989/18).

Таким чином, сама по собі квитанція до прибуткового касового ордера №1207/18 від 12 липня 2018 на суму 10000,00 грн., підписана та видана адвокатом, без доказів дійсного оприбуткування цих коштів у відповідності до норм податкового законодавства України, не може слугувати достатнім доказом понесення витрат на правничу допомогу позивачем.

Враховуючи вищенаведене та відсутність безспірних доказів, які б підтверджували понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги, суд не вбачає підстав для її стягнення.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 16, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26 червня 2018 року № ЗК226/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-104.

3. Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 16, ) судові витрати у розмірі 3350,70 грн. (три тисячі триста п'ятдесят гривень сімдесят копійок).

4. В частині стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя Н.Д. Маєцька