Справа № 826/17520/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" щодо не включення повної інформації до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно всієї гарантованої суми належної до виплати громадянину Федеративної Республіки Німеччини ОСОБА_2; зобов"язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіну Марину Анатоліївну внести зміни до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно включення всієї суми відшкодування належної до виплати громадянину Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_2, а саме: 5 855 950,65 грн.; зобов"язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб скласти та затвердити зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо внесення всієї суми гарантованої виплати у розмірі 5 855 950,65 грн., що належить до виплати громадянину Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_2.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року позовну заяву повернуто.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_2 зазначає, що він не є громадянином України, а іншої іноземної держави, позбавлений можливості Відповідачами права на роз'яснення зрозумілій для нього мові щодо існуючих обмежень у законодавстві України, а тому не зміг вчасно скористатись правами щодо захисту своїх інтересів як перед Відповідачами та і звернення до суду.

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що про оскаржувані дії Позивачу було відомо ще в 2015 році та Позивач мав можливість реалізувати право на судовий захист у визначений строк, проте своїм правом Позивач не скористався. Також, судом першої інстанції не вбачаються поважними причинами пропуску строку, обґрунтовані Позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками судді суду першої інстанції з таких підстав.

Так, відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За приписами частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху, в тому числі, з підстав необхідності подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження своєї позиції.

13 листопада 2018 року на виконання ухвали судді суду першої інстанції Позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначено, що банк не надсилав Позивачу жодних повідомлень, що стосувалися умов договору, його зміни та необхідності звернутися у Відповідні установи України для написання відповідних заяв з метою отримання своїх грошових коштів. Також, Позивачем зазначено про те, що він проживає на території Федеративної Республіки Німеччини, українською мовою не володіє та не мав можливості знайомитися з публікаціями в українських газетах.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об'єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Разом з тим, як вбачається з листів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.03.2018 року № 27-5951/18, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" від 19.03.2018 року № 05-1/4865 та від 24.04.2018 року № 05-1/7099, гарантована сума відшкодування у розмірі 200 000 грн. виплачена ОСОБА_5 26.03.2015 року через банк-агент ПАТ КБ "ПриватБанк". Кредиторські вимоги ОСОБА_5 включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів до четвертої черги в сумі 5 855 950,65 грн.

За приписами частини 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Тобто, кредитори банку мали право подавати кредиторські вимоги в період з 26 березня 2015 року по 24 квітня 2015 року; станом на квітень 2015 року Позивачу було відомо про ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк", проте, до суду Позивач звернувся з даним адміністративним позовом 22 жовтня 2018 року.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 розд. І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються в цьому питанні певною свободою розсуду (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» ).

При цьому, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

У справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком судді суду першої інстанції про те, що 26 березня 2015 року Позивачу вже було відомо про розмір виплаченої йому гарантованої суми вкладу та звернення Позивача із заявою про включення його до кредиторів банку у квітні 2015 року.

Оскільки Позивачу про оскаржувані дії було відомо ще в 2015 році, то Позивач мав можливість реалізувати право на судовий захист у визначений строк, проте своїм правом Позивач не скористався.

Разом з тим, посилання Позивача на причини пропуску строку поважними у зв'язку з необізнаністю порядку оскарження, а також того, що факт виплати йому гранованої суми та підписання ним заяви, яка була складена банком на українській мові, якої Позивач не розуміє не може свідчити про наявність реальної можливості для звернення до суду за захистом своїх прав.

Однак, колегія суддів вважає, що зазначена причина пропуску строку не може бути визнана поважною, оскільки ОСОБА_2 необхідно навести наявність об'єктивних перешкод, які не дозволили йому подати позовну заяву вчасно та надати відповідні докази.

Отже, суддею суду першої інстанції правомірно не визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_2 з даним позовом до адміністративного суду, у зв'язку з чим позовна заява підлягає поверненню Позивачу, з чим також погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суді суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу судді суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 248, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити - без задоволення, ухвалу судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький