Справа № 806/2319/18
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2319/18

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

14 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника відповідача: Рибченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в підвищенні розміру пенсії на 5% ОСОБА_3

Також, позивач просив зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області встановити ОСОБА_3 основний розмір пенсії 55% грошового забезпечення та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням основного розміру пенсії 55% грошового забезпечення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.08.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши, суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_3 звільнений у запас з 2010 року та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992.

Згідно з витягу наказу від 29.12.2010 №490о/с майора міліції ОСОБА_3 (М-250246), начальника відділення кримінальної міліції у справах дітей Богунського РВ (м.Житомир), звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з поставленням на військовий облік) з 30.12.2010; вислуга років позивача у пільговому обчисленні станом на день звільнення складала 20 років 00 місяців 19 днів, підставою звільнення зазначено п.64 "б" через хворобу (а.с.14).

21 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою в якій просив здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням основного розміру пенсії 55% грошового забезпечення на підставі ст.13 Закон № 2262-XII (а.с.12).

Листом від 19.04.2018 №М-1988 Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про розгляд заяви у відповідності з Законом України "Про звернення громадян". Пенсія позивачу нараховується на підставі ст.13 Закону №2262-XII у розмірі 50% від грошового забезпечення, у зв'язку зі звільненням через хворобу (а.с.13).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту витягу з наказу від 29.12.2010 №490о/с встановлено, що позивач пішов на пенсію через хворобу та мав 20 років 00 місяців 19 днів стажу у пільговому обчисленні. Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що 20 років вислуги надає позивачу право на 55 процентів, як особі звільненій у відставку за віком або за станом здоров'я.

Отже, з урахуванням приписів статті 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ(у редакції, чинній на момент звільнення), ОСОБА_3 мав право на 55% відповідних сум грошового забезпечення для визначення пенсії.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено підстави визначення позивачу розміру пенсії 50% від грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступні обставини.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України , а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з абз.1 преамбули Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" цей закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до п."а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, на момент призначення пенсії) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України "Про військову службу і військовий обов'язок" (в редакції на час виникнення спірних відносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров'я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби із зняттям з військового обліку.

Таким чином, оскільки позивача звільнено зі служби не у відставку, а в запас у зв'язку з хворобою, то відповідно до наведених норм він не має права на призначення пенсії у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, яка призначається звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я.

Крім того, згідно з ст.28 Закону України "Про військову службу і військовий обов'язок" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, на момент звільнення) визначено розряди запасу та граничний вік перебування військовозобов'язаних у запасі.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про військову службу і військовий обов'язок" запас військовозобов'язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов'язаних.

Згідно з ч.2 ст.28 Закону України "Про військову службу і військовий обов'язок" військовозобов'язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд - до 50 років.

Відповідно до ч.3 ст.28 Закону України "Про військову службу і військовий обов'язок" особи офіцерського складу, які перебувають у запасі, поділяються на розряди за віком:

1)перший розряд: молодший офіцерський склад - до 45 років; старший офіцерський склад: майор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) - до 50 років; полковник (капітан 1 рангу) - до 55 років; вищий офіцерський склад - до 60 років.

2) другий розряд: молодший офіцерський склад - до 50 років; старший офіцерський склад: майор (капітан 3 рангу), підполковник (капітан 2 рангу) - до 55 років; полковник (капітан 1 рангу) - до 60 років; вищий офіцерський склад - до 65 років.

Згідно з ч.4 ст.28 Закону України "Про військову службу і військовий обов'язок" граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Отже, проаналізувавши зазначене вище, а саме ст.28 Закону України "Про військову службу і військовий обов'язок" колегія суддів приходить до висновку, що запас військовозобов'язаних поділяється на два розряди: перший та другий. Існує тільки один критерій поділу на розряди - за віком. Тобто, якщо особа, перебуває на військовому обліку у запасі та має звання автоматично відноситься до першого або другого розряду. Після досягнення граничного віку перебування в запасі, вона вже є не в запасі, а відноситься до військовослужбовців у відставці.

У справі, яка розглядається суд встановив, що позивач, досягнувши 31 року - перебування на службі в ОВС України, був звільнений зі служби в ОВС України в запас (а.с.14).

З наведеного вбачається, що станом на дату звільнення зі служби, позивач, маючи вік 31 рік та певне військове звання, яке належить з огляду на вік, до запасу першого розряду, не мав законних підстав бути звільненим зі служби в ОВС у відставку оскільки, на той час, не досяг граничного віку, встановленого статтею 28 Закону України "Про військову службу і військовий обов'язок" для другого розряду запасу військовозобов'язаних.

Отже, враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки жодних підстав для встановлення основного розміру пенсії 55% відповідних сум грошового забезпечення у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не має.

А тому, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 від 21.03.2018 про проведення перерахунку пенсії та виплати різниці в пенсії за минулий час діяло правомірно та в межах чинного законодавства, а саме Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Закону України "Про військову службу і військовий обов'язок".

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог, ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 січня 2019 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.