Справа № 826/158/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Справа № 826/158/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Щуренко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві

про визнання протиправними та скасування

податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.12.2017 р. №№, , .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року позов задоволено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було сплачено суму коштів, більшу, ніж вона отримала від банку за договором про іпотечний кредит, а тому фактичного отримання додаткового блага не відбулося.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачу було прощено банком основну суму боргу, що є додатковим благом у розумінні чинного податкового законодавства та до якої не застосовуються положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, який неправильно розтлумачено та застосовано судом першої інстанції.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на тому, що нею не було отримано додаткового блага і не виникало обов'язку зі сплати ПДФО.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 02 по 13 жовтня 2017 року відповідачем на підставі наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 01.09.2017 р. № 8516 та повідомлення від 01.09.2017 р. № 12258/Х/26-15-13-09-17 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків - фізичної особи ОСОБА_4 за період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, за результатами якої складено акт від 19.10.2017 р. № 2032/26-15-42-02-12/НОМЕР_3.

У зазначеному акті перевірки встановлено, що порушення позивачем вимог:

1) пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1, п. 179.2 ст. 179 Податкового кодексу України?а саме: не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2016 з відповідними додатками до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві;

2) абз. «д»пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 179.7 ст. 179 ПК України, а саме: не задекларовано дохід у вигляді основної суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором ПАТ "ПТБ" у 2016 році, у розмірі 1606949,95 грн., відповідно занижено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у загальній сумі 289250,99 грн.;

3) пп. 1.2, пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, а саме: занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік в розмірі 24104,25 грн. з отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного) боргу кредитором (1606949,95 грн).

04.12.2017 р. на підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

1) № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом) у розмірі 170,00 грн.;

2) № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 361563,74 грн., з яких 289250,99 грн. - за основним платежем, та 72312,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями(штрафом);

3) № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 30130,31 грн., з яких 24104,25 грн. - за основним платежем, та 6026,06 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач, вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, звернулася до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення даного позову, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України визначено, що загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У пп. 14.1.47, 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України закріплено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі № П/811/533/17 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковими для врахування колегією суддів при розгляді даної справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту встановлення судом першої інстанції обставин даної справи, колегія суддів встановила, що 29.11.2005 р. між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» було укладено договір про іпотечний кредит № 1.05110139, за умовами якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 239500 доларів США на строк користування 180 місяців, а позичальник зобов'язувався повернути наданий кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 11,5% річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках і виконати свої зобов'язання за даним договором в повному обсязі.

22.12.2015 р. на засіданні правління ПАТ «Платинум Банк» (протокол засідання № 57) було прийнято рішення про схвалення рекомендацій Кредитного комітету щодо прощення (анулювання) позивачу 45% залишку заборгованості за основною сумою боргу по вищевказаному договору за умови погашення позичальником 55% заборгованості за кредитом.

Повідомленням від 12.01.2016 р. № 20-03-01/4-КІ ПАТ «Платинум Банк» сповістило позивача про анулювання її кредитної заборгованості, що станом на 12.01.2016 р. складає за основною сумою боргу 68 368,15 доларів США, а в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 606 949,95 грн., з процентами 0,00 грн.

У вказаному повідомленні Банк також попередив позивача про те, що прощена їй сума боргу є додатковим благом у розумінні податкового законодавства, яке підлягає декларуванню та відповідному оподаткуванню.

Також колегія суддів встановила, що валюта зобов'язання за вказаним кредитом позивача не змінювалася протягом строку дії її договору про іпотечний кредит.

Таким чином, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачу банком було прощено суму основного боргу без зміни валюти зобов'язання по кредиту, що у розумінні вищенаведених норм податкового законодавства зумовлює виникнення в неї додаткового блага та, як наслідок, зобов'язання задекларувати отриманий дохід і сплатити з нього ПДФО і військовий збір.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 04.12.2017 р. №№ , , , якими позивача притягнуто до відповідальності саме за невиконання вказаних зобов'язань, діяв на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень.

При цьому, доводи позивача про те, що на виконання умов договору про іпотечний кредит від 29.11.2005 р. № 1.05110139 нею було сплачено на користь кредитора більше 390000,00 доларів США, на підтвердження чого вона посилається на відповідні копії банківських виписок, не спростовують факту прощення їй банком саме суми основного боргу за кредитом, а лише вказують на певні розрахункові операції між позивачем і банком, зокрема зі сплати відсотків по кредиту.

Посилання апелянта позивача на те, що прощення боргу за кредитним договором не відбулося взагалі, мала місце передача відступного і жодного додаткового блага ОСОБА_4 не набула, у даному випадку не підтверджуються належними та допустимими доказами, а в разі встановлення таких обставин в іншому судовому процесі (на наявність якого посилалася представник позивача), у неї може виникнути право на перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та зазначає, що відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність прийняття оскаржуваних у даній справі податкових повідомлень-рішень.

Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення, зокрема є: неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві підлягає задоволенню, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року - скасуванню, адміністративний позов - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 серпня 2018 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби в м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 16 січня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: