Справа № 569/16259/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/234/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на рішення Рівненського міського суду Рівненської області (головуючий суддя - Гордійчук І.О.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Рівне 14 листопада 2018 року, повне судове рішення складено 14 листопада 2018 року, у справі №569/16259/18 за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області капрала поліції Періжка Тараса Михайловича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

04.09.2018 ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області капрала поліції Періжка Тараса Михайловича, просив визнати протиправними дії поліцейського роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області капрала поліції Періжка Тараса Михайловича в частині накладення адміністративного стягнення, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ №563563 від 28.08.2018.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року позов задоволено частково: постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії ЕАВ №563563 від 28 серпня 2018 року, винесену поліцейським роти №4, батальйону №1 Управління Патрульної поліції в Тернопільській області капралом поліції Періжком Тарасом Михайловичем, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, про застосування до ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП скасовано, закрито справу про адміністративне правопорушення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до матеріалів позовної заяви долучено копію полісу № АМ/2496257 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного 30.01.2018. Також суд першої інстанції врахував, що з наданого представником відповідача та дослідженого судом диску відеозапису з місця події, не вбачається порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме вимог дорожнього знаку розмітки 5.16 «Напрямку руху по смугах», а також даним відеозаписом встановлено, що позивач мав намір пред'явити поліс поліцейському на його вимогу. Водночас, враховуючи положення ч.3 ст.286 КАС України, Закону України «Про Національну поліцію» суд першої інстанції дійшов висновку, що поліцейський Управління патрульної поліції при винесені оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки відсутні докази того, що поліцейський вийшов за межі наданих йому повноважень або діяв в непередбачений законом спосіб, а тому відмовив в задоволені позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який долучено до матеріалів справи, чітко зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме позивач відмовився пред'являти поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Скаржник вказує, що відповідно до ст.36 КУпАП стягнення накладено в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч.1 ст.126 КУпАП, що суд першої інстанції до уваги не взяв.

Скаржник просив розгляд справи проводити у відсутності представника Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, інші учасники справи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 28.08.2018 поліцейським роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області капралом поліції Періжком Т.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №563563 відповідно до якої ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки AUDI 100 2.6 НОМЕР_1, 28.08.2018 о 10 год 32 хв. порушив вимоги п.5.16 Правил дорожнього руху «Напрямки руху по смугах», при перевірці документів не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 Правил дорожнього руху, скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Прийнято рішення застосувати до ОСОБА_3 адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн. (а.с.6).

Вважаючи, що вказана постанова винесена протиправно, а отже підлягає скасуванню, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об'єктом правопорушення, передбаченого частиною 1 вказаної статті, є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об'єктивна сторона правопорушення - це формальний склад керування транспортними засобами особою, яка, зокрема, не пред'явила для перевірки поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Суб'єктивна сторона правопорушень, передбачених коментованою статтею, є вина у формі прямого умислу. Суб'єктами правопорушень, є особи, які здійснюють керування транспортними засобами.

Тобто, склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП включає не лише керування транспортним засобом за відсутності поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а й у випадку відмови пред'явити такий на законну вимогу посадові особи Національної поліції для перевірки. Отже, сама по собі наявність такого полісу не звільняє від відповідальності встановленою вказаною статтею у випадку його не пред'явлення.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно з пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (відповідними підрозділами Національної поліції - п.21.2), на їх вимогу.

Згідно з статтею 53 цього ж Закону посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, положеннями статті 53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а пунктом 21.3 статті 21 вказаного Закону, підпунктами 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху встановлено обов'язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред'явити такий поліс.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №563563 від 28.08.2018 зазначено, що позивач, керуючи транспортним засобом марки AUDI 100 2.6 НОМЕР_1, порушив п.5.16 Правил дорожнього руху «Напрямки руху по смугах».

До матеріалів справи відповідачем долучено відеозапис з нагрудного відео реєстратора поліцейського з якого вбачається, що причиною зупинки, озвученою поліцейським роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області капрала поліції Періжком Т.М., став проїзд позивача на перехресті з крайньої лівої смуги прямо в межах дії знаку, який дозволяв напрям руху з крайньої лівої смуги лише ліворуч.

Як вбачається з вказаного відеозапису, позивач не заперечував щодо можливості допущення ним порушення Правил дорожнього руху, мотивуючи таке переживаннями та поспіхом.

Вказане зумовило виникнення в інспектора права на реалізацію повноважень вимагати у позивача пред'явлення документів, які водій зобов'язаний мати відповідно до вимог зазначених вище нормативно-правових актів.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за вказаних обставин, при вирішені питання щодо правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №563563 від 28.08.2018 та притягнення позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, визначальним є встановлення факту пред'явлення чи не пред'явлення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Керування транспортним засобом за відсутності при собі або не пред'явлення для перевірки полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є самостійним складом правопорушення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 21.12.2018 (справа №175/1224/16-а), від 16.05.2018 (справа №750/7242/16-а), від 08.11.2018 (справа №545/1792/16-а).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після зупинки транспортного засобу пред'явив усі документи, які повинен мати при собі водій транспортного засобу, а саме: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, вважає, що відомості вказані в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності. При цьому, в позовній заяві не ставиться під сумнів правомірність зупинки транспортного засобу.

Однак, судом апеляційної інстанції за наслідками перегляду відеозапису з нагрудного відео реєстратора поліцейського встановлено, що позивачем пред'явлено лиш посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, тоді як на пропозицію поліцейського роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області капрала поліції Періжок Т.М. пред'явити поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач відмовився, як причину вказав відсутність обов'язку та не бажання пред'явити вказаний документ.

Заперечив позивач і щодо пропозиції поліцейського пред'явити поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на камеру нагрудного відео реєстратора поліцейського для фіксації наявності такого документа.

Так і не пред'явивши полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не дочекавшись повернення посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб, позивач без попередження розпочав рух з місця зупинки, а тому інспекторами прийнято рішення повторно зупинити транспортний засіб позивача.

В подальшому, після повторної зупинки транспортного засобу позивача та під час оголошення винесеної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, позивач вказав, що може пред'явити поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який у нього є.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що з відеозапису не можливо ідентифікувати документ, який знаходився в руках позивача у складеному вигляді, саме як поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З врахуванням зазначених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що долученим до матеріалів справи відеозаписом з нагрудного відео реєстратора поліцейського підтверджено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, яке полягало у не пред'явленні на вимогу відповідача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП, тоді як доводи позивача щодо відсутності в нього в даному випадку обов'язку пред'являти вказаний поліс в силу приписів підпунктів 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху та статті 53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

За таких обставин, помилковими є і висновки суду першої інстанції щодо відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки до матеріалів позовної заяви долучено копію полісу № АМ/2496257 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного 30.01.2018 та позивач мав намір такий пред'явити.

Вказане у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №563563 від 28.08.2018 відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, винесена відповідачем в межах повноважень та на підставі чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо скасування такої та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Оскільки скаржник не оскаржує постанову суду в частині відмови в позові, а тому в силу приписів ст.308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при вирішенні справи в частині задоволення позовних вимог неправильно застосовано норми матеріального права, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції в цій частині, не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову слід скасувати.

Керуючись статтями 230, 250, 272, 286, 308, 310, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2018 року у справі №569/16259/18 в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Тернопільській області капрала поліції Періжка Тараса Михайловича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 21.01.2019