Справа № 140/2435/18
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2435/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А. Я.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації, Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся в суд з позовом про:

- визнання протиправною бездіяльності Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації (далі - відповідач-1) щодо не призначення грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року №536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228» та зобов'язання призначити грошову компенсацію на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року №228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228», а саме, 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, за друге півріччя 2018 року та в подальшому, до виникнення, зміни чи припинення спірних правовідносин;

- визнання протиправною бездіяльності Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області (далі - відповідач-2) щодо не нарахування та виплати грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228», а саме, 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць та зобов'язання провести нарахування та виплату грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228», а саме, 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, за друге півріччя 2018 року та в подальшому, до виникнення, зміни чи припинення спірних правовідносин.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є інвалідом війни ІІ групи, перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації на пільгове забезпечення автомобілем, не має у власності автомобіля, при цьому йому призначена та виплачується компенсація на транспортне обслуговування. Однак, така компенсація, що має виплачуватися двічі на рік, призначена та виплачується у меншому розмірі, ніж передбачено пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228, якою затверджено Порядок виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування.

Позивач вважає, що відповідачами при призначенні грошової компенсації на транспортне обслуговування та визначенні порядку виплати вказаної компенсації необґрунтовано прийнято як підставу визначення розміру компенсації лист Міністерства соціальної політики України від 28 жовтня 2013 року № 2249/19/93-13 щодо роз'яснення порядку застосування пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228, який носить рекомендаційний характер, а тому не може підлягати застосуванню при визначенні розміру грошової компенсації на транспортне обслуговування.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 10 грудня 2018 року № 11.2-8.5/17960 відповідач-2 Департамент соціальної політики Луцької міської ради позов заперечив, мотивуючи тим, що відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Мінсоцполітики має право надавати роз'яснення нормативно-правових актів, зокрема, розробником яких воно було. З урахуванням наведеного вказує, що Міністерством соціальної політики України, як розробником Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228, листом від 28 жовтня 2013 року № 2249/19/93-13 надано роз'яснення щодо застосування змін до пункту 2 вищевказаної постанови. Зазначив, що Департаментом соціальної політики Луцької міської ради вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 виконано повністю, а саме виплачено позивачу у 2018 році компенсацію на транспортне обслуговування у розмірі, встановленому пунктом 2 даної постанови (204 грн 33 коп. за друге півріччя 2018 року). Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач-1 Департамент соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації у відзиві на позовну заяву від 13 грудня 2018 року № 1911/02/2-18 позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228, та на підставі заяви громадянина ОСОБА_1 Департаментом соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації було підготовлене та 26 вересня 2007 року затверджене розпорядження на компенсацію витрат на транспортне обслуговування інвалідів позивачу у розмірі 192 грн 00 коп. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228. Міністерством соціальної політики України листом від 28 жовтня 2013 року за вих. № 2249/19/93-13 надано роз'яснення щодо порядку застосування пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 та визначено формулу, за якою здійснюється розрахунок розміру вказаної вище компенсації. Вважає вимогу позивача до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації щодо призначення йому грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228, безпідставною та необґрунтованою, оскільки така компенсація вже йому призначена відповідачем-2 відповідно до розпорядження, затвердженого 26 вересня 2007 року. Просив у задоволенні позовних вимог до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації відмовити повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Позивач не має у власності автомобіля.

Як вбачається з розпорядження на компенсацію витрат на транспортне обслуговування інвалідів, затвердженого 26 вересня 2007 року Головним управлінням праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Волинської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1, як інваліду війни ІІ групи, з 01 серпня 2007 року призначено та виплачується компенсація на транспортне обслуговування інвалідів.

В листопаді 2018 року позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації та Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявами, в яких просив призначити і провести перерахунок та виплату компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2018 року, виходячи із пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228, а саме: 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Листом від 16 листопада 2018 року за вих. № Д-501 Департамент соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації повідомив ОСОБА_1 про те, що за інформацією Департаменту соціальної політики Луцької міської ради протягом 2018 року позивачу виплачено компенсацію на транспортне обслуговування: за перше півріччя у розмірі 204 грн 33 коп. та за друге півріччя у розмірі 204 грн 33 коп., вказана грошова компенсація виплачена відповідно до діючого Порядку і в межах чинного законодавства.

Також листом від 20 листопада 2018 року за вих. № Д-642/060/20-11 Департамент соціальної політики Луцької міської ради повідомив позивача, що відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 та листа Міністерства соціальної політики України від 28 жовтня 2013 року № 2249/19/93-13 нарахування грошової компенсації здійснюється щороку після прийняття бюджету за формулою: Х*6міс.+Х*5міс.+Х/12міс.*РВ/2 частини=1 частина суми компенсації, де Х - це прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; РВ - розмір відсотку (22 чи 29 відсотки). На виконання зазначених норм, Департаментом соціальної політики 28 вересня 2018 року здійснено виплату компенсації на транспортне обслуговування за друге півріччя 2018 року у розмірі 204 грн 33 коп., відтак відсутні законні підстави для виплати вказаної компенсації у збільшеному розмірі.

Позивач, не погоджуючись з такими рішеннями суб'єкта владних повноважень, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров'я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».

Відповідно до частин першої-другої, п'ятої-шостої статті 28 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом.

Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв'язку з протипоказаннями для їх керування.

Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування призначають і виплачують місцеві державні адміністрації.

Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» (у редакції постанови від 07 серпня 2013 року № 536) установлено, що грошові компенсації на транспортне обслуговування виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Відповідно до пункту 5 Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 (далі - Порядок) компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Наведене нормативне регулювання дає підстави стверджувати, що розмір грошової компенсації на транспортне обслуговування, показники, за якими вона визначається, порядок та періодичність її виплати точно встановлені законодавством, яке не передбачає компетенції центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, забезпечує формування та реалізацію здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, давати роз'яснення з питань визначення розміру грошової компенсації на транспортне обслуговування, що виплачуються особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю.

Показники і параметр розміру грошової компенсації у нормативному акті виписані достатньо чітко і однозначно для того, щоб визначити і виплати конкретну суму цього платежу.

Зокрема, положення пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 та пункту 5 Порядку треба розуміти так, що 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, є сумою, яка належить до сплати за кожен місяць відповідного півріччя, що виплачується двічі на рік рівними частинами.

Лист Міністерства соціальної політики України від 28 жовтня 2013 року № 2249/19/93-13, на який посилаються органи соціального захисту населення при обчисленні грошової компенсації на транспортне обслуговування, що виплачується, зокрема особам з інвалідністю, не є нормативно-правовим актом, носить рекомендаційний характер, а тому не підлягає застосуванню при визначенні розміру зазначеної виплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 550/196/16-а, а також від 03 жовтня 2018 року у справі № 524/7830/16-ц.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку компенсації призначаються:

особам, інвалідність яких пов'язана з трудовим каліцтвом, що настало від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (далі - інваліди внаслідок трудового каліцтва), - за розпорядженнями управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - управління виконавчої дирекції);

інвалідам будь-якої іншої категорії - згідно з розпорядженнями Міністерства соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - структурні підрозділи соціального захисту населення).

Розпорядження структурного підрозділу соціального захисту населення оформляється у двох примірниках, один з яких зберігається в особовій справі інваліда, що перебуває на обліку для забезпечення автомобілем, а другий надсилається структурному підрозділу соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконкому міської, районної у місті ради.

Компенсації виплачуються:

інвалідам внаслідок трудового каліцтва - управліннями або відділеннями виконавчої дирекції;

інвалідам будь-якої іншої категорії - районними структурними підрозділами соціального захисту населення незалежно від органу, де інвалід перебуває на обліку як одержувач пенсії (довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії).

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що бездіяльність Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228», є протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси позивача, відтак позовні вимоги до відповідача-2 належить задовольнити.

Разом з тим, позовні вимоги до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації задоволенню не підлягають, оскільки позивачу з 01 серпня 2007 року призначено компенсацію на транспортне обслуговування, про що свідчить відповідне розпорядження, затверджене 26 вересня 2007 року Головним управлінням праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Волинської обласної державної адміністрації (в подальшому перейменоване в Департамент соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації). При цьому, виплата такої компенсації в належному розмірі належить до повноважень відповідача-2, а щодо самого призначення компенсації при розгляді справи судом не встановлено протиправної бездіяльності Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вимог частини другої статті 9, частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось, так як позивач на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подали.

Керуючись статтями 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації, Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228», а саме, 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Зобов'язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради Волинської області (43025, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, будинок 4А, ідентифікаційний код юридичної особи 03191963) провести нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) грошової компенсації на транспортне обслуговування, виходячи з розміру, встановленого пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228 «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 серпня 2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 228», а саме, 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць за друге півріччя 2018 року до виникнення, зміни чи припинення спірних правовідносин.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк