Справа № 200/11515/18-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 р. Справа№200/11515/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., при секретарі судового засідання Воліковій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконними дії, скасування рішення від 06.08.2018 року про відмову в призначенні пенсії, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач, Управління) про визнання незаконними дії щодо відмови в призначенні пенсії, викладені у рішенні від 06 серпня 2018 року, скасування зазначеного рішення, зобов'язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», врахувавши стаж за періоди роботи: з 24.03.1975 року по 10.11.1975 року в Колгоспі ім. Шевченко, з 05.08.1976 року по 11.11.1976 року на Гродівському кирпичному заводі, з 26.02.1979 року по 27.11.1980 року в Красноармійському АТП 04664, з 16.12.1980 року по 02.01.1991 року в Головному підприємстві 1-ий Донецькій авторемонтний завод.

В обґрунтування позову зазначено, що 31 липня 2018 року позивач звернувся до управління із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». До заяви були додані документи, що підтверджують стаж роботи. Однак відповідач рішенням від 06 серпня 2018 року відмовив у призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідно до зазначеного рішення відповідач не зарахував до страхового стажу періоди роботи: з 24.03.1975 року по 10.11.1975 року в Колгоспі ім. Шевченко, з 05.08.1976 року по 11.11.1976 року на Гродівському кирпичному заводі, з 26.02.1979 року по 27.11.1980 року в Красноармійському АТП 04664, з 16.12.1980 року по 02.01.1991 року в Головному підприємстві 1-ий Донецький авторемонтний завод.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що порушують його конституційні права.

Ухвалою суду від 01 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

22 листопада 2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 30 листопада 2018 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та зобов'язано Покровське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області надати відзив на позовну заяву.

04 грудня 2018 року на електрону адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач повністю заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач зазначив, що відповідно до наданих позивачем документів, його страховий стаж складає 18 років 11 місяців 08 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 24.03.1975 року по 10.11.1975 року в колгоспі ім. Шевченко, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис власника трудової книжки, з 05.08.1976 року по 11.11.1976 року на Гродівському кирпичному заводі, тому що в уточнюючій довідці виданій Гродівською селищною радою № 21 від 09.07.2018 року невірно зазначено по-батькові, з 26.02.1979 року по 27.11.1980 року в Красноармійському АТП, оскільки наявне виправлення в даті прийому на роботу, з 16.12.1980 року по 02.01.1991 року в Головному підприємстві 1-ий Донецький авторемонтний завод, оскільки запис про роботу завірений нечітким відтиском печатки.

Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 09 січня 2019 року.

Позивач та представник відповідача, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з'явились.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, громадянин України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_2.

31 липня 2018 року позивач звернувся до Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивача надав: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання особи, паспорт, дві трудові книжки та диплом про навчання.(а.с. 58 зворотній бік)

Рішенням Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 06 серпня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

Відповідно до зазначеного рішення до страхового стажу позивача не зараховано:

- період роботи в Колгоспі ім. Шевченко з 24.03.1975 року по 10.11.1975 року у зв'язку з тим, що у трудовій книжці відсутній підпис власника трудової книжки;

- період роботи з 05.08.1976 року по 11.11.1976 року на Гродівському кирпичному заводі, оскільки в уточнюючій довідці, виданій Гродівською селищною радою № 21 від 09.07.2018 року невірно зазначено по батькові;

- період роботи в Красноармійському АТП 04664 з 26.02.1979 року по 27.11.1980 року, оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу;

- період роботи в (мовою оригіналу) «Главном предприятии 1-й Донецький авторемонтном заводе» з 16.12.1980 року по 02.01.1991 року, оскільки запис про роботу завірено нечітким відтиском печатки.

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов'язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 26 Закону 1058 мають право на призначення пенсії за віком особи після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

За ст.1, п. 1 ст. 24 Закону 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У відповідності до ст.62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в пункті 1.2 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Питання подання документів для призначення (перерахунку) пенсій регулюються Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Як встановлено пунктом 4.7. Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, які чинні на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до п. 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних Положень).

Згідно із п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Позивач надав до суду копію трудової книжки колгоспника, відповідно до якої позивач у період з 24.03.1975 року по 10.11.1975 року працював у колгоспі ім. Шевченко. Запис належним чином зазначений у трудовій книжці та завірений печаткою колгоспу ім. Шевченко.

Приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, суд вказує, що відсутність у трудової книжці підпису власника трудової книжки, не спростовує сам факт наявності такого трудового стажу у позивача на відповідному підприємстві, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Рішенням Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області було також не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 05.08.1976 року по 11.11.1976 року на Гродівському кирпичному заводі, оскільки в уточнюючій довідці виданій Гродівською селищною радою № 21 від 09.07.2018 року не вірно зазначено по батькові.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача НОМЕР_3 не містить записів про те, що позивач у період 18.11.1976 року по 22.12.1978 року з 05.08.1976 року по 11.11.1976 року працював на Гродівському кирпичному заводі, а тому враховуючи положення діючого законодавства для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що на підтвердження зазначеного періоду роботи позивачем було надано Управлінню довідку видану Гродівською селищною радою № 21 від 09.07.2018 року. (а.с. 60)

Відповідно до зазначеної довідки в архівних документах Гродівського кирпичного заводу значиться наказ № 31 від 2/VIII - 1976 року про прийняття (мовою оригіналу) : «тов. ОСОБА_1 в печной цех водителем электропогрузчика с 5/ VIII - 76 та наказ № 47 від 11.ХІ 76 року про звільнення (мовою оригіналу) «ОСОБА_1 с 11. ХІ 76 г. в связи с призывом в СА».

Суд вважає, що зазначення у наказі про звільнення по батькові позивача «Михайловмича» є технічною помилкою та не дає підстав вважати, що позивач не працював на зазначеному підприємстві. Окрім того накази про прийняття та звільнення та дати в довідці співпадають, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Рішенням Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області було також не зараховано до страхового стажу період роботи позивача в Красноармійському АТП 04664 з 26.02.1979 року по 27.11.1980 року, оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 26.02.1979 року прийнятий водієм до Красноармійського АТП 04664 на підставі наказу № 35/К від 22.02.1979 року.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Рішенням Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області було також не зараховано до страхового стажу період роботи позивача в (мовою оригіналу) «Главном предприятии 1-й Донецкий авторемонтный завод» з 16.12.1980 року по 02.01.1991 року, оскільки запис про роботу завірено не чітким відтиском печатки.

Між тим, судом встановлено, що у трудовій книжці позивача щодо спірного періоду роботи відображені відповідні відомості, а саме: про прийняття 16.12.1980 року та про звільнення 02.01.1991 року позивача. Записи завірені печаткою підприємства. Достовірність записів сумніву не викликає. З огляду на наведене нечіткий відтиск печатки підприємства в трудовій книжці позивача не може бути підставою для відмови в зарахуванні до його страхового стажу.

Також суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси. З огляду на вищевикладене позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання належної йому пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що предмет і мета Конвенції як інституту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (рішення у справі «Ковач проти України», «Мельников проти України», «Швидко проти України»).

Отже, суд оцінює фактичні обставини справи з урахуванням прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності та враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, які викладені у рішення від 06.08.2018 року, а тому позовні вимоги про зобов'язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», врахувавши стаж за періоди роботи: з 24.03.1975 року по 10.11.1975 року в Колгоспі ім. Шевченко, з 05.08.1976 року по 11.11.1976 року на Гродівському кирпичному заводі, з 26.02.1979 року по 27.11.1980 року в Красноармійському АТП 04664, з 16.12.1980 року по 02.01.1991 року в Головному підприємстві 1-ий Донецькій авторемонтний завод також підлягають задоволенню.

Однак, відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині позовних вимог про визнання незаконними дії щодо відмови в призначенні пенсії, викладені в рішенні від 06.08.2018 року, суд вважає такими, що не відповідають способам судового захисту, закріпленим частиною 1 статті 5 КАС України, та об'єкту порушеного права, з огляду на те, що в матеріалах справи наявне рішення про відмову у призначенні пенсії.

За таких обставин суд вважає, що достатнім, необхідним та ефективним способом захисту є саме скасування рішення відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, а не визнання незаконними дії щодо відмови у призначенні пенсії, які викладені у рішення від 06.08.2018 року.

Отже враховуючи вищенаведене в сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позову у повному обсязі та те, що позивачем відповідно до квитанції від 23.10.2018 року було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., судові витрати підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконними дії, скасування рішення від 06.08.2018 року про відмову в призначенні пенсії, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 06 серпня 2018 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Покровське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», врахувавши стаж за періоди роботи: з 24.03.1975 року по 10.11.1975 року в Колгоспі ім. Шевченко, з 05.08.1976 року по 11.11.1976 року на Гродівському кирпичному заводі, з 26.02.1979 року по 27.11.1980 року в Красноармійському АТП 04664, з 16.12.1980 року по 02.01.1991 року в Головному підприємстві 1-ий Донецький авторемонтний завод.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: вул. Центральна, 13, м. Мирноград, Донецька область, 85323, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 09 січня 2019 року

Повний текст рішення складено 18 січня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Грищенко Є.І.