Справа № 826/9603/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9603/17 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Київської міської ради, ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року (справу розглянуто в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, Відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківської області, треті особи - Київська міська державна адміністрація, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА), ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд-Юг", Київська міська рада про скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) просив:

- визнати незаконним та скасувати висновок відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківському області від 22 грудня 2016 року №53/2/81-16;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та відділ Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківському області відмовити в погодженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у м. Києві скасувати запис в Державному земельному кадастрі та поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача-1 протягом місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання;

- зобов'язати відповідачів відновити в Державному земельному кадастрі межі земельної ділянки НОМЕР_2, користувачем якої є позивач, відповідно до меж чергового кадастрового плану від 06 травня 2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано висновок відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківській області від 22 грудня 2016 року №53/2/81-16;

- визнано протиправною та скасовано державну реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

- зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у м. Києві скасувати запис в Державному земельному кадастрі та поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення без з'ясування та врахування всіх істотних обставин справи; висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи; судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає про те, що суд всупереч вимогам статей 125,126 Земельного кодексу України, статей 1,6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктам 113,119 130 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 безпідставно зазначив, що Державний кадастровий реєстратор може скасувати у Поземельній книзі запис щодо виникнення права на земельну ділянку на підставі рішення, оскільки такі відомості до Державного земельного кадастру вносяться виключно суб'єктами державної реєстрації речових прав.

Також, не погоджуючись з таким судовим рішенням, третьою особою ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення без з'ясування та врахування всіх істотних обставин справи; висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи; судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що відомості щодо реєстрації за позивачем права власності або права постійного користування чи права оренди на земельну ділянку по вул. Весняна,30 у м.Києві під будинком, будівлями та спорудами, частина яких була успадкована позивачем та рішенням в справі № 752/267/17, визнано його власністю, відсутні. Відтак, апелянт вважає, що позивач не мав статусу землекористувача суміжної ділянки на час виготовлення технічної документації на земельну ділянку по вул. Весняна,32Б у м.Києві, а тому з ним непотрібно було погоджувати зазначену документацію.

Крім того, не погоджуючись з таким судовим рішенням, третьою особою Київською міською радою подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення без з'ясування та врахування всіх істотних обставин справи; висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи; судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що державну реєстрацію спірної земельної ділянки здійснено з дотриманням чинного законодавства. При цьому, зазначає, що права позивача не порушено, так як було сформовано нову земельну ділянку, а не за рахунок раніше відведеної позивачу.

19.01.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли відзиви позивача на апеляційні скарги, в яких підтримав позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 листопада 2016 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 листопада 2016 року позивач успадкував житловий будинок з відповідними будівлями по АДРЕСА_2 у м. Києві. При цьому, позивач стверджує, що розташування та інші характеристики успадкованих споруд відображені в технічному паспорті від 10 травня 1990 року.

Позивач стверджує, що разом із житловим будинком успадкував право користування земельною ділянкою НОМЕР_2, яка відповідно до рішення виконавчого органу Київської міської ради депутатів трудящих №925 від 19 червня 1956 року та запису №20730 в реєстровій книзі №158 була виділена в натурі у користування.

Додатково позивач зазначив, що позивач як землекористувач сплачує земельний податок, а відомості про нього як землекористувача відображені в Державному земельному кадастрі.

В подальшому, маючи намір приватизувати земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, позивач дізнався, що ОСОБА_3 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, здійснено державну реєстрацію земельної ділянки і присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

Ввважаючи вказаний висновок та державну реєстрацією земельної ділянки протиправними та такими, що порушують його права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково та зазначив, що зважаючи на відсутність погодження з боку позивача як суміжного землекористувача погодження меж земельної ділянки, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного висновку №53/2/81-16 від 22 грудня 2016 року про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та необхідність скасування його в судовому порядку.

Крім того суд першої інстанції вказував, що судове рішення є самостійною підставою для скасування державної реєстрації земельної ділянки, і відсутність цієї підстави в переліку підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки, передбачених частиною 10 статті 24 Закону №3613-VI та пункту 114 Порядку №1051

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, але за наступних доводів.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно з ч. 6, 7 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Відповідно до ч. 9 та ч. 10 статті 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно зі статтею 22 Закону України "Про землеустрій" землеустрій здійснюється на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно частин 1, 4, 7, 9 статті 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України "Про Державний земельний кадастр" документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству.

Разом з тим, відповідно до статті 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками встановлено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 (далі - Інструкція № 376).

Відповідно до п. 2.1 Інструкції № 376 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 2.3 Інструкції № 376 передбачено, що комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Згідно пункту 2.8 Інструкції № 376 технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (додаток 1); копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2).

Отже, акт встановлення, узгодження в натурі зовнішніх меж землекористування, акт перенесення в натуру земельної ділянки, акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, план відведення земельної ділянки відносяться до складових технічної документації із землеустрою, які підлягають погодженню всіма землекористувачами.

Частиною 1 та 2 статті 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Отже, обов'язковою складовою частиною кадастрової зйомки є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Колегія суддів враховує положення частини 2 статті 74 КАС України щодо допустимості доказів, а саме те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 90 Земельного кодексу України 1970 року на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Пунктом 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року було передбачено, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до набрання чинності цим Кодексом, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Також, колегія суддів враховує положення п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001, згідно яких громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі, на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки, а відповідно до ст. 141 ЗК України позивач не припинив права користування даною земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Зі змісту листа Київського міського бюро технічної інвентаризації від 12.08.2016 вбачається, що за рішенням виконкому Київської міської ради депутатів трудящих № 925 від 19.06.1956, на основі проведених обмірів і відповідно до діючого на той час законодавства, зареєстрована земельна ділянка площею 1820 кв. м. Виявлений залишок в розмірі 1418 кв.м. підлягав вилученню і зарахуванню до міськземфонду. На час реєстрації права користування зазначеною земельною ділянкою її землекористувачами були ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_2 (том 1 а.с.25 зворотній бік).

Право користування вказаною земельною ділянкою підтверджується записом під № 20730 в реєстровій книзі № 158 для реєстрації документів на право користування земельними ділянками.

Також в інвентаризаційній справі на об'єкт нерухомості майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_2, є копія рішення Виконавчого комітету Московської районної ради депутатів трудящих № 134 від 16.02.1959, згідно якого домоволодіння АДРЕСА_3 поділене на два самостійні домоволодіння АДРЕСА_4, площею 1052 кв.м. в межах відповідно прикладеного плану та домоволодіння № 30 по вулиці Весняній, належного ОСОБА_7 і ОСОБА_6, площею 768 кв.м.

Отже, оскаржуваний висновок №53/2/81-16 від 22 грудня 2016 року про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким погоджено проект землеустрою, прийнято за наявності відомостей у Державному земельному кадастрі про існування земельної ділянки НОМЕР_2.

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 11 листопада 2016 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 листопада 2016 року позивач успадкував житловий будинок з відповідними будівлями по АДРЕСА_2 у м. Києві.

Позивач стверджує, що разом із житловим будинком успадкував право користування земельною ділянкою НОМЕР_2, яка відповідно до рішення виконавчого органу Київської міської ради депутатів трудящих №925 від 19 червня 1956 року та запису №20730 в реєстровій книзі №158 була виділена в натурі у користування.

Відповідно до Витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 26.05.2015 реєстру земельних ділянок міститися інформація щодо земельної ділянки з кодом НОМЕР_2 землекористувач фізична особа ОСОБА_4, адреса ділянки: АДРЕСА_2 (том1 а.с.18, зворотній бік).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач як землекористувач сплачує земельний податок, а відомості про нього як землекористувача відображені в Державному земельному кадастрі (том 1 а.с.27-31).

Відтак, матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що позивач є користувачем суміжної земельної ділянки до спірної земельної ділянки.

Разом з тим, з матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вбачається відсутність погодження меж земельної ділянки з позивачем як суміжним землекористувачами. Також позивачем як суміжним землекористувачем не погоджено і акт прийому-передачі межових знаків на зберігання.

Відповідно до п.3.12 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010 року, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Таким чином, власники суміжних земельних ділянок мають бути повідомленні про дату, час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельних ділянок за п'ять робочих днів листом або за допомогою інших засобів зв'язку.

Також з матеріалів проекту землеустрою вбачається, що позивач як суміжний землекористувач не повідомлявся про проведення землевпорядних робіт за адресою місця проживання, місця розташування земельної ділянки.

Разом з тим, позивач є правомірним землекористувачем суміжної земельної ділянки, а тому мав бути повідомлений виконавцем робіт з виготовлення технічної документації із землеустрою та встановлення і погодження меж земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виконавцем робіт з виготовлення технічної документації із землеустрою та встановлення і погодження меж земельної ділянки порушено положення п. 3.12 Інструкції в частині повідомлення позивача, як власника (користувача) суміжних земельних ділянок, про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та як наслідок фактично не має погодження меж даної земельної ділянки з усіма суміжними власниками (користувачами), зокрема з позивачем.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити і щодо решти недоліків технічної документації із землеустрою.

Згідно з п. 3.25* ДБН 360-92** для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Разом з тим, з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 вбачається, що межа земельної ділянки (точки 17-18) проходять фактично по будівлям літери В1 і В , що свідчить про порушення п. 3.25* ДБН 360-92**.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного висновку №53/2/81-16 від 22 грудня 2016 року про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та необхідність його скасування в судовому порядку.

Відтак, має місце проведення державної реєстрації земельної ділянки на підставі документів, які не відповідають вимогам закону.

А тому, дії відповідача при реєстрації оскаржуваної земельної ділянки здійснені з порушенням вимог закону, оскільки подані документи (технічна документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки) не відповідали вимогам п. 2.8 Інструкції № 386 та ст. 22 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Згідно статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, зокрема є невідповідність поданих документів вимогам законодавства.

Як вже зазначалося судом вище, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку (частина перша статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Частинами 1, 2 та 6 статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначено Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051.

Відповідно до пунктів 60 та 61 Порядку №1051 запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - електронним цифровим підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 114 Порядку державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об'єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Разом з тим, в даному випадку підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, прямо передбачені ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та п. 114 Порядку - відсутні. Разом з тим, наявність державної реєстрації такої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі порушує права позивача.

Таким чином, запис у Поземельній книзі у розділі 3 «Земельна ділянка. Право власності, постійного користування. Запис про виникнення права власності» може бути скасовано Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

А тому, колегія суддів, враховуючи невідповідність технічної документації із землеустрою щодо відведення вимогам чинного законодавства України, що регулює земельні правовідносини, вважає, що державна реєстрація в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню.

Відповідно, і запис у Поземельній книзі у розділі 3 "Земельна ділянка. Право власності, постійного користування. Запис про виникнення права власності" має бути скасовано Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що з метою відновлення порушеного права позивача та його захист можливе лише шляхом скасування висновку відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківському області від 22 грудня 2016 року №53/2/81-16, та як наслідок,скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, та запису в Державному земельному кадастрі та поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

При цьому, колегія суддів зазначає на помилкове застосування до спірних правовідносин судом першої інстанції Порядку №1021, оскільки останній на час виникнення спірних правовідносин втратив чинність.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві, Відділу Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківської області, треті особи - Київська міська державна адміністрація, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА), ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд-Юг", Київська міська рада про скасування державної реєстрації, проте з інших підстав.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзовів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково: необхідно змінити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року, зазначивши, що підставами для задоволення позовних вимог є доводи, викладеній в даній постанові Шостого апеляційного адміністративного суду. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Київської міської ради, ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року, зазначивши, що підставами для задоволення позовних вимог є доводи, викладеній в даній постанові Шостого апеляційного адміністративного суду.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.01.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю.Кучма