Справа № 540/2363/18
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2363/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Собчук Є.В., за участю представника відповідача Салій Л.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 (ОСОБА_2, позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (ГУ ПФУ в Херсонській області, відповідач), у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка полягає у невиплаті їй пенсії з 01 травня 2018 року та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити нарахування та виплату пенсії та сплатити заборгованість з пенсійних виплат з 01 травня 2018 року; рішення суду у межах суми виплати пенсії за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона є пенсіонером за віком з 21.06.1993 року та з 28.09.2017 року нею отримано статус внутрішньо переміщеної особи за зареєстрованим фактичним місцем проживання на території Олешківського району Херсонської області. Таким чином до травня 2018 року позивач отримувала пенсійні виплати, перебуваючи на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області. Позивач зазначає, що дійсно певний час вона була відсутня на території Олешківського району Херсонської області. Повернувшись, вона дізналась, що з травня 2018 року нараховування та перераховування на її картковий рахунок пенсійних виплат було припинено. Тому 02.11.2018 року вона звернулася до відповідача де їй повідомили, що виплати будуть відновлені лише з моменту звернення, причиною припинення виплати пенсії була її відсутність за місцем обліку, будь-якого рішення, на підставі якого було припинено виплату, їй надано не було, довідка про взяття на облік як тимчасово переміщеної особи не скасовувалася.

Враховуючи викладене, позивач вважає свої права та законні інтереси порушеними, оскільки у відповідача відсутні законні підстави для припинення пенсії, та просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року, у зв'язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, відкрито спрощене провадження у даній справі, вирішено розглядати справу із викликом сторін у судове засідання, запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву.

19.12.2018 року відповідачем суду було надано відзив на позовну заяву, за змістом якого Пенсійний фонд заперечує проти заявлених позовних вимог. Зазначає, що у спірних правовідносинах орган Пенсійного фонду України здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України.

Вказує на те, що виплату пенсії позивачу було призупинено з 01.06.2018 року, а не з 01.05.2018 року, до з'ясування фактичного місця проживання гр. ОСОБА_2 та чинності дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до вимог п 17. Порядку поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у разі їх припинення відповідно до підпункту 3 пункту 12 цього Порядку здійснюється на підставі рішення комісії за поданням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, що внесене разом з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, з місяця, що настає за тим, в якому було усунуто факти, виявлені під час здійснення верифікації. На підставі рішення Комісії по розгляду скарг та звернень громадян з питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та житлової субсидії Олешківської районної державної адміністрації від 09.11.2018 №12 ОСОБА_2 поновлено виплату пенсії з 01.08.2018. Рішенням управління Фонду 37 від 19.11.2018 поновлено виплату пенсії позивачу з 01.08.2018.

Гр.ОСОБА_2 отримала пенсійні кошти за листопад та грудень 2018 року в грудні 2018 року, а тому підстав для задоволення позовних вимог позивача не має.

Судове засідання, призначене 20.12.2018 року відкладено на 15.01.2019 року у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному.

В судове засідання 15.01.2019 року представник позивача не прибув, у своєму позові просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання прибув, надав свої пояснення та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Частиною 3 ст. 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності позивача або його представника.

Заслухавши думку представника відповідача, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи позову та відзиву на позов, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію за віком з 21.06.1993 року, перебуває на обліку управління з 19.11.2014, після подання позивачем до управління заяви про запит пенсійної справи з Луганської області м. Алчевськ. За довідкою Управління соціального захисту населення Цюрупинської районної державної адміністрації від 18.11.2014 року № ОСОБА_2 взято на облік як переміщену особу з тимчасово окупованої території.

Пенсія позивачу управлінням виплачувалась до листопада 2016 року включно. Виплату пенсії було припинено згідно рішення комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат від 16.11.2016 року про припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_2. Згідно рішення комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 19.10.2017 року №10 вирішено відновити виплату пенсії ОСОБА_2 через два місяці з дня прийняття рішення про припинення виплат (01.12.2016). За довідкою Управління соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації від 28.09.2017 року № ОСОБА_2 взято на облік як переміщену особу з тимчасово окупованої території. Згідно Розпорядження №759 від 26.10.2017 управлінням поновлено виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.02.2017 року.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області від 28.09.2017 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_1.

Відповідач, припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії, посилається на Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №136 та статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", щодо гр. ОСОБА_2 одержано рекомендації Міністерства фінансів України щодо зупинення або припинення державних виплат через тривалу (понад 60 днів) відсутність за фактичним місцем проживання.

Так, за змістом статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" визначено, що в разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 Закону 1706 рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Згідно відзиву на адміністративний позов виплата пенсії позивачу призупинена з 01.06.2018 року та на підставі рішення Комісії по розгляду скарг та звернень громадян з питань призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та житлової субсидії Олешківської районної державної адміністрації від 09.11.2018 №12 поновлена з 01.08.2018 року. Рішенням управління Фонду 37 від 19.11.2018 поновлено виплату пенсії позивачу з 01.08.2018. За листопад та грудень 2018 року пенсійні кошти гр.ОСОБА_2 отримала в грудні 2018 через банківську установу Державний ощадний банк України.

Перевіряючи оскаржувані рішення, дії/бездіяльність відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV)

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Суд зазначає, що конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Згідно відзиву на адміністративний позов виплата пенсії позивачці припинена внаслідок тривалої її відсутності (понад 60 днів) за місцем проживання як внутрішньо переміщеної особи, тоді як Закон № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Крім того, правовий висновок відносно застосування ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" міститься у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 р. по справі №805/402/18 (провадження Пз/9901/20/18) і полягає у тому, що за відсутності визначених законом підстав виплати за пенсією не можуть бути припинені.

У ході розгляду спору судом встановлено, що у спірних правовідносинах відсутні і приводи, і підстави для припинення виплати пенсії, визначені ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Вирішуючи спір, суд наголошує, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов КМУ, на які посилається відповідач, не можуть змінювати приписів закону України.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказані обставини припинення виплати пенсії, нарахування та невиплата пенсії, свідчать про те, що невиплата вказаних належних позивачу сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Зазначена правова позиція, викладена і в рішенні ЄСПЛ по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014 (за заявою №68385/10 та №71378/10), відповідно до якої, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Враховуючи наведене наявні підстави вважати, що у позивача наявні "законні сподівання", оскільки останній отримав право на такі суми відповідно до Закону №1058-IV

З відзиву на адміністративний позов встановлено, що суми щомісячних пенсійних виплат нараховані та виплачені позивачу за листопад та грудень 2018 року в грудні 2018 року, доказів виплати пенсійних коштів позивачу з серпня по листопад 2018 року відповідачем суду не надано. Враховуючи те, що судом визнано протиправним припинення виплати пенсії позивачу з 01 червня 2018 року, тому суд вважає за необхідне обтяжити відповідача обов'язком виплатити позивачу суму пенсійних виплат, нарахованих у період з 01.06.2018 року.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

В судовому засіданні 15.01.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297, 371 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_2) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним припинення Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 червня 2018 р.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити виплати та виплатити заборгованість з пенсії ОСОБА_2 з 01 червня 2018 р.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення пенсійних виплат в межах стягнення за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21 січня 2019 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 112010200