Справа № 2а-15994/12/2670
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Мельничука В.П., суддів Ісаєнко Ю.А. та Лічевецького І.О., перевіривши матеріали апеляційної скарги Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Радіопередавальний центр» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, відділу Державного агентства земельних ресурсів у місті Броварах Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Київській області про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року Державне підприємство «Радіопередавальний центр» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Відділу Державного агентства земельних ресурсів у місті Броварах Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Київській області про:

- визнання незаконними дій Броварської ДПІ по нарахуванню ДП «РПЦ» земельного податку за користування земельними ділянками по вул. Київській, 225 та вул. Кутузова, 6 в м. Бровари Київської області, починаючи з 2003 року та по день винесення рішення по справі, в сумі 6510943,65 грн.;

- визнання незаконними дій Державного агентства земельних ресурсів України з внесення в Державний земельний кадастр відомостей, що земельна ділянка площею 115,8643 га по вул. Кутузова, 6, м. Бровари Київської області знаходиться в постійному користування ДП «РПЦ».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2013 року, позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року задоволено заяву відділу Держземагентства у м. Броварах Головного управління Держземагентства у Київській області про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року:

- постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2012 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ДП «РПЦ» задоволено частково:

- визнано незаконними дії Броварської ОДПІ по нарахуванню ДП «РПЦ» земельного податку за користування земельними ділянками по вул. Київській, 255 та вул. Кутузова, 6 в м. Бровари Київської області, починаючи з 2003 року та по день винесення рішення по справі в сумі 6510943,65 грн.

- зобов'язано Броварську ОДПІ здійснити перерахунок земельного податку за користування земельною ділянкою по вул. Кутузова, 6 в м. Бровари Київської області з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення ДП «РПЦ».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (який не був учасником справи; далі - Концерн РРТ) звернувся з апеляційною скаргою на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року та просив ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2016 року визнано неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, скаргу залишено без руху для усунення недоліків шляхом зазначення інших підстав для поновлення строку.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі з підстав не наведення інших, відмінних від тих, що визнані судом неповажними, причин пропуску строку на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 січня 2017 року скасовано ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2016 року та від 31 серпня 2016 року, а справу направлено до Київського апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу Концерн РРТ на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року залишено без руху для усунення недоліків шляхом зазначення інших підстав для поновлення строку.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі.

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задоволено - ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року скасовано із направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи згадану ухвалу суду, суд касаційної інстанції акцентував увагу на тому, що судом не було досліджено оригінал листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року №19/06-13, адресованого Концерну РРТ, оскільки у матеріалах справи належним чином засвідчена його копія відсутня. Крім того, Верховний Суд підкреслив, що судом апеляційної інстанції не було досліджено інші зібрані у справі докази для визначення дати, коли у дійсності Концерн РРТ дізнався про постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року, зокрема, лист Спеціальної контрольної комісії з питань приватизації Верховної Ради України від 08 червня 2016 року №04-38/13-165, адресований Концерну РРТ, додатком до якого вказано оскаржувану постанову суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року справу прийнято до провадження. Крім того, даною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання Концерну РРТ про поновлення строку на подання апеляційної скарги на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року з підстав, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт отримання 31 липня 2013 року Концерном РРТ копії листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року №19/06-13 з копією постанови Окружного адміністративного суду міста Києва, яке є предметом оскарження. Поряд з цим, в ухвалі з посиланням на встановлені Вищим адміністративним судом України у справі №826/7455/13-а обставини зазначено, що копію постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року у справі №2а-15994/12/2670 отримано Концерном РРТ у 2013 році. Також в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року зауважено, що оскаржувана постанова Окружного адміністративного суду міста Києва була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 17 травня 2013 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року апеляційну скаргу Концерну РРТ залишено без руху на надано останньому десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строків на апеляційне оскарження судового рішення із зазначенням інших поважних причин його пропуску та наданням відповідних доказів.

Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було отримано Концерном РРТ 02 січня 2019 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог ухвали від 19 грудня 2018 року Концерном РРТ на адресу суду 14 січня 2019 року засобами поштового зв'язку направлено заяву про поновлення строків на апеляційне оскарження, в якій Концерн РРТ просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року у справі №2а-15994/12/2670 та відкрити апеляційне провадження.

В обґрунтування поданої заяви Концерном РРТ зазначено, що, залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд безпідставно врахував подану ОСОБА_2 копію листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року №19/06-13, оригінал якого відсутній у Концерну РРТ, а відтак, на переконання Концерна РРТ, ОСОБА_3 не може володіти на законних підставах оригіналом даного документу. Крім того, зазначає, що оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за версією слідства, є членами злочинної групи щодо вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 309 КК України, щодо майна ДП «РПЦ», достовірність поданих даними особами до суду документів викликає сумнів. Також зауважує, що ОСОБА_2 не доведено, що оскаржувана постанова суду першої інстанції стосується прав та інтересів останнього.

Надаючи оцінку викладеним у згаданій заяві доводам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. п. 10, 12, 13 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу; судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

Згідно з ч. 1 ст. 185 КАС України у редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 КАС України у редакції, яка була чинною на момент постановлення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Тобто, чинним на момент прийняття оскаржуваної постанови процесуальним законодавством було передбачено десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду, який обраховувався з моменту отримання її копії.

Як було зазначено в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року, 14 грудня 2018 року до Шостого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 як особою, яка не є учасником справи, надано нотаріально завірену копію листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року №19/06-13 з відміткою на зворотному боці про отримання його 31 липня 2013 року.

При цьому у згаданій ухвалі було наголошено, що відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданих підприємствами, установами і організаціями за умови, що ці документи не суперечать законові, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом.

Заперечуючи проти можливості врахування нотаріально завіреної копії даного листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року №19/06-13 в якості доказу отримання Концерном РРТ копії оскаржуваної постанови суду першої інстанції, останній зазначає, що не володіє оригіналом останнього та стверджує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на законних підставах володіти відповідним документом не можуть.

Водночас, колегією суддів враховується, що відповідно до п. 2 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок №296/5), при підготовці до засвідчення вірності копій документів і виписок з них нотаріус зобов`язаний особисто звірити з оригіналом документа копію чи виписку з документа, вірність яких він засвідчує.

Згідно з п. 3 глави 7 Порядку №296/5 нотаріуси засвідчують вірність копій документів, виданих юридичними особами, за умови, що ці документи не суперечать закону, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом.

Засвідчення копій офіційних документів, які видаються органами реєстрації актів цивільного стану і надалі використовуватимуться за кордоном, нотаріусами здійснюється лише після попередньої легалізації (консульської легалізації чи проставлення апостиля) оригіналів цих документів.

Вірність копії документа, виданого фізичною особою, засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису фізичної особи на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування або за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування фізичної особи.

Не допускається засвідчення вірності копії документа, на підставі якого відповідні установи видають оригінал документа (довідки про народження дитини, довідки про смерть тощо).

На вимогу фізичних або юридичних осіб, щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріуси вправі видавати копії документів, що зберігаються у справах державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву або приватного нотаріуса. Вірність таких копій засвідчується за правилами цієї глави з проставленням відмітки «Зі справ нотаріальної контори (архіву, приватного нотаріуса)».

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вчиненню нотаріальної дії із засвідчення копії документу з оригіналу передує здійснення нотаріусом ряду обов'язкових дій з оригіналом документу з метою встановлення відповідності копії останнього оригіналу. Відтак, на думку колегії суддів, відсутні підстави стверджувати, що надана до матеріалів справи нотаріально засвідчена копія листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року №19/06-13 не може вважатися документом, який підтверджує дату отримання Концерном РРТ копії оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відсутність оригіналу саме цього документа у Концерну РРТ не може свідчити про відсутність такого документу взагалі, оскільки наявна у матеріалах справи належним чином завірена копія примірнику листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року №19/06-13 свідчить, що 31 липня 2013 року інший примірник такого листа, адресований Концерну РРТ, отримано уповноваженою особою останнього.

Таким чином, колегія суддів, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо необхідності дослідження оригіналу або належним чином завіреної копії листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року №19/06-13, вважає за необхідне підкреслити, що вказаним документом підтверджується отримання Концерном РРТ у липні 2013 року копії постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року у справі №2а-15994/12/2670.

Оцінюючи посилання Концерна РРТ на сумнівний характер поданих ОСОБА_2 документів з огляду на: оголошення йому підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 309 КК України, щодо майна ДП «РПЦ»; відсутності доказів порушення прав останнього оскаржуваною постановою суду; безпідставному затягуванні судового процесу шляхом подання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року, яка вже скасована постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, по-перше, відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, по-друге, на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Концерну РРТ судом апеляційної інстанції не може вирішуватися питання щодо вирішення питання про права чи інтереси будь-яких інших осіб, окрім учасників справи та ініціаторів апеляційного оскарження, по-третє, вирішення питання щодо обґрунтованості поданої касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року не охоплюється адміністративно-процесуальною компетенцією Шостого апеляційного адміністративного суду, оскільки належить до повноважень Верховного Суду.

Крім того, як вже було зазначено в ухвалі від 19 грудня 2018 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2017 року по справі № 826/7455/13-а за участю тих самих осіб (державного підприємства «Радіопередавальний центр», відділу Державного агентства земельних ресурсів у місті Броварах Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Київській області), встановлено наступне:

«Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення було відомо про існування оскаржуваної постанови від 31 травня 2013 року у серпні 2013 року під час надання щомісячної обов'язкової звітності від державного підприємства «Радіопередавальний центр» до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення та Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України шляхом надання інформації про наявність в судах загальної юрисдикції судових проваджень щодо об'єктів державної власності державного підприємства «Радіопередавальний центр». При цьому, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2013 року було додано до листа державного підприємства «Радіопередавальний центр» від 19 червня 2013 року № 1/1906, копію якого додано до заяви, про погодження відмови від права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 94,65 га по вул. Кутузова, 6 в м. Бровари Київської області, на який надано відповідь (лист Адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 27 серпня 2013 року № 61/05-1769 з відміткою Концерну про одержання від 29 серпня 2013 року)».

Як вбачається зі змісту листа ДП «РПЦ» від 19 червня 2013 року № 1/1906 (т. 6 а.с. 53), в додатках до нього зазначено: копія постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 травня 2013 року № 2а-15994/12/2670 та копія постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2013 року № 826/7455/13-а.

Цим самим підтверджується, що копії судових рішень Окружного адміністративного суду м. Києва у справах № 2а-15994/12/2670 та № 826/7455/13-а було отримано Концерном РРТ у 2013 році.

Крім того, у згаданій ухвалі Вищий адміністративний суд України прийшов до висновку, що суд апеляційної інстанції, визнаючи неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2013 року, правомірно врахував наявність копії листа державного підприємства «Радіопередавальний центр» від 19 червня 2013 року № 1/1906, яким державне підприємство «Радіопередавальний центр» повідомлено Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про наявність оскаржуваної постанови, на який отримано відповідь згідно листа Адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 27 серпня 2013 року № 61/05-1769 з відміткою Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про одержання від 29 серпня 2013 року, що підтверджує факт отримання Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення копії судового рішення у серпні 2013 року.

За таких обставин, зважаючи, що матеріалами справи підтверджується, що копію оскаржуваної постанови суду від 16 травня 2013 року у справі № 2а-15994/12/2670 отримано Концерном РРТ у 2013 році, стверджувати протилежне у контексті наведених Концерном РРТ у заяві про поновлення строків на апеляційне оскарження причин, які останній вважає поважними для поновлення строків на апеляційне оскарження судового рішення, колегія суддів підстав не вбачає.

Крім іншого, колегією суддів звертається увага, що, в силу приписів ст. ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва була надіслана судом до Реєстру 17 травня 2013 року у той же день оприлюднена. При цьому, як вже було підкреслено, доступ до даного Реєстру є відкритим, а відтак Концерн РРТ не був позбавлений можливості ознайомитися з її змістом.

Наведену правову позицію відображено у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 925/1565/16. Такий самий висновок випливає зі змісту постанови Верховного Суду від 12 листопада 2018 року у справі № 826/12576/16.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 8-рп/2010 від 11 березня 2010 року підкреслив, що одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку такого оскарження з поважних причин.

Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд у постанові від 13 березня 2018 року у справі №804/95/17.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи документи не свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи, що Концерном РРТ пропущено десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, а викладені у заяві про поновлення строків на апеляційне оскарження причини поважними визнані не були, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для його поновлення, що має своїм наслідком відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 248, 299, 328, 329, 331 КАС України, -

У Х В А Л И ЛА:

У задоволенні заяви Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2013 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Радіопередавальний центр» до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, відділу Державного агентства земельних ресурсів у місті Броварах Головного управління Державного агентства земельних ресурсів у Київській області про визнання дій протиправними - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Мельничук В.П.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Лічевецький І.О.