Справа № 753/18632/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військового комісара Дарницького району у місті Києві військового комісаріату полковника ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Військового комісара Дарницького району у місті Києві військового комісаріату полковника ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Військовий комісар Дарницького району у місті Києві військового комісаріату полковник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просив визнати дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо повернення стягувачеві без прийняття до виконання постанови Військового комісара Дарницького РВК у м. Києві №95 від 11 квітня 2017 року неправомірними; зобов`язати прийняти до виконання постанову Військового комісара Дарницького РВК у м. Києві №95 від 11 квітня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представник апелянта повністю підтримав вимоги позовної заяви та апеляційної скарги, просив стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не зважаючи на належне повідомлення про час та місце судового засідання, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Військового комісара Дарницького РВК у м. Києві №95 від 11 квітня 2017 року було накладено на громадянина ОСОБА_2 штраф в сумі 85,00 грн. за правопорушення, передбачене статтею 210 КУпАП.

Однак, у даній постанові позивачем не було вказано строк пред`явлення рішення до виконання та дату набрання рішенням законної сили.

У зв`язку з чим відповідачем було повідомлено позивача про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, оскільки виконавчий документ (постанова №95 від 11 квітня 2017 року) не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: в ній не вказано строк пред`явлення рішення до виконання та дату набрання рішенням законної сили.

Вважаючи вказані дії державного виконавця протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як позовні вимоги, так і апеляційна скарга обґрунтовані тим, що позивач вважає, що в даному випадку норми статей 283, 298 КУпАП щодо регулювання правовідносин у галузі притягнення до адміністративної відповідальності є спеціальними нормами законодавства та мають перевагу перед над нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом, а в даному випадку саме Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним щодо оформлення виконавчого документу.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта необґрунтованими, враховуючи наступне.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено в Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 6 ч. 1 статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Статтею 4 Закону №1404-VIII визначено вимоги до виконавчого документу, а саме, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно ч. 1, 3, 4 статті 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

При цьому, ч.1 статті 307 КУпАП визначено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

З аналізу наведеного вбачається, як вірно встановлено судом першої інстанції, що норми статті 283 КУпАП та статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» містять різні вимоги до оформлення виконавчих документів, зокрема, щодо зазначення строку пред`явлення рішення до виконання та дату набрання рішенням законної сили.

Також колегія суддів підтримує позицію щодо того, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки в даному випадку постанова про накладення штрафу звернена саме до примусового виконання, то Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним щодо розглядуваних правовідносин. Відповідно, при оформленні виконавчого документу необхідно керуватися статтею 4 вказаного Закону, чого позивачем зроблено не було.

Відтак, дії відповідача стосовно повернення стягувачеві без прийняття до виконання постанови Військового комісара Дарницького РВК у м. Києві №95 від 11 квітня 2017 року є правомірними, тому підстав для задоволення позову не існує.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військового комісара Дарницького району у місті Києві військового комісаріату полковника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.