Справа № 808/2518/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/2518/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Луганській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2018 р. (суддя Татаринов Д.В., м. Запоріжжя)

у справі №808/2518/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Луганській області

про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- зобов'язати відповідача обчислити позивачу вислугу років з урахуванням Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", внести зміни до наказу № 230 о/с від 30.05.2018 року про звільнення ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) із зарахуванням йому до вислуги років (26 років 04 місяці 12 днів) на пільгових умовах часу участі в АТО (3 роки 06 місяців 24 дні);

- зобов'язати відповідача оформити та подати необхідні документи до органів Пенсійного фонду для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2018 р. позов задоволено. Рішення мотивовано тим, що період участі позивача в антитерористичній операції з 20 лютого 2017 року по 30 квітня 2018 в пільговому обчисленні необхідно враховувати при визначенні стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення в частині розрахунку вислуги років позивача у пільговому обчисленні, всупереч вимогам ч.1 ст. 172 Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб, не вивчав відомості, які містяться у послужному списку ОСОБА_1

Відповідно до довідки УКЗ ГУНП в Луганській області від 29.08.2018 № 3169/111/19-2018 року, яка складена на підставі послужного списку позивача, з урахуванням певних періодів служби та займаним посадам позивача в ОВС та Національній поліції, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. № 393 (далі Постанова № 393), вислуга років на час звільнення ОСОБА_1 складає: у календарному обчисленні - 22 роки 09 місяців 18 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 08 років 00 місяців 21 день.

Таким чином, рішення суду щодо розрахунку вислуги років ОСОБА_1 у пільговому обчисленні - 26 років 04 місяці 12 днів необґрунтоване та суперечить діючому законодавству.

Статтями 9, 12 Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб зазначені умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, а також призначення пенсії, а саме наявність відповідної вислуги років у календарному обчисленні.

В свою чергу, ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб визначений розмір пенсії за вислугою років.

Отже, відповідно до вимог ст. 12 та 13 цього Закону встановлено, що при призначенні пенсії за п. "а" ст. 12, розмір пенсії становить за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Тобто, при призначені пенсії за зазначеним пунктом її розмір розраховується саме за вислугою років, яка також включає вислугу на пільгових умовах.

На підставі викладеного, необхідно ототожнювати два поняття "календарна вислуга років" та "вислуга років".

Відповідно наказу ГУНП в Луганській області № 230 о/с від 30.05.2018 про звільнення ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) зазначена календарна вислуга, яка розрахована на підставі послужного списку та склала 22 років 09 місяць 18 днів.

Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення позивача зі служби (30.05.2018) вислуга років у календарному обчисленні становила 22 рік 09 місяць 18 днів, що не є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб.

Приписи п.3 Постанови № 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб і застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки відповідно до ч. 3 ст.7 КАС України має вищу юридичну силу.

Позивач у позовній заяві свої вимоги про зобовязання відповідача надати відповідні документи до ПФУ для призначення і пенсії позивачу обґрунтовує тим, що відповідач після внесення змін до наказу від 30.05.2018 року № 230 о/с повинен подати документи до органів ПФУ для призначення позивачеві пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб.

Інших обставин або доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги у зазначеній частині не надав.

В свою чергу, відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення(перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 N 3-1, обовязковою умовою для оформлення та подання необхідних документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії є звернення особи з відповідною заявою. Позивач з відповідною заявою про призначення пенсії не звертався.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Позивач надіслав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволення апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з 16 серпня 1995 року по 06 листопада 2015 проходив службу в органах МВС, з 07 листопада 2015 по 05 червня 2018 року - в Національній поліції України.

В період з 20 лютого 2017 року по 30 квітня 2018 року позивач приймав безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області, що підтверджується довідкою № А-13363 від 04 червня 2018 року.

30 травня 2018 року відповідно до наказу відповідача по особовому складу № 230 о/с ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням. Відповідно до цього наказу вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні склала 22 роки 09 місяців 18 днів.

На думку позивача, відповідно до вимог чинного законодавства, що діяли на час видання наказу № 230 о/с від 30 травня 2018 року, позивачу до вислуги років для призначення пенсії відповідач мав зарахувати період участі в антитерористичній операції в пільговому обчисленні, а саме 3 роки 6 місяців 24 дні. Тому, вислуга років на день звільнення ОСОБА_2 повинна складати 26 років 04 місяці 12 днів, у звязку з чим, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- час участі позивача в антитерористичній операції, з урахуванням положення підпункту а пункту 3 Постанови № 393, у пільговому обчисленні складає 3 роки 6 місяців 24 дні;

- відповідач при розгляді звернення позивача про оформлення та подання документів до відповідного органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії позивачу взяв до уваги лише вислугу в календарному обчисленні та не врахував час служби позивача в пільговому обчисленні за період його участі в антитерористичній операції, підтверджений відповідними довідками;

- норми, що регулюють спірні правовідносини, не ставлять набуття права на пенсію за вислугу років у залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги. Крім того, вказаними нормативно-правовими актами не встановлено виключень стосовно того, що вислуга в пільговому обчисленні не може бути зарахована до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії. Також чинним законодавчими нормами не встановлено, що вислуга років у пільговому обрахуванні впливає лише на розмір пенсії та не може зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії;

- пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб;

- Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб містить відсилочну норму, що відображена в статті 17-1, згідно з якою порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсії особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

- у рішеннях Конституційний Суд України (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002). Таким чином, період участі позивача в антитерористичній операції з 20 лютого 2017 року по 30 квітня 2018 в пільговому обчисленні необхідно враховувати при визначенні стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Колегія судів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Пунктом "б" статті 1-2 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262-ХІІ) передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Частиною 1 статті 17 Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періодів часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

Частиною 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Отже, що в Законі № 2262-ХІІ не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 років та 6 місяців вислуги років, обчисленої на пільгових умовах.

Таким чином, Законом № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності 23 календарних років 6 місяців, а перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років, є виключним.

Зазначений висновок узгоджується з висновками Верховного Суду у справах від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17.

Законодавець у назві ст. 17 Закону № 2262-ХІІ використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років "для призначення пенсії". Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Відповідно до матеріалів справи, вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 22 роки 09 місяців 18 днів.

Отже, наявної у позивача вислуги років не достатньо для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Надаючи правову оцінку посиланням позивача на положення Постанови № 393 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки приписи п. 3 Постанови № 393 суперечать приписам п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ, то застосуванню підлягають саме положення Закону № 2262-ХІІ, як нормативно-правового акта, що має вищу юридичну силу.

Питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, врегульовано постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом (2262-12), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі- уповноважені структурні підрозділи).

Пунктом 12 Порядку визначено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Згідно з пунктом 14 Порядку орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Отже, обов'язок уповноваженого структурного підрозділу щодо оформлення всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії виникає тільки у разі подання заяви про призначення пенсії за вислугу років особою, яка має право на пенсію згідно з Законом № 2262-ХІІ.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач звертався з відповідною заявою про призначення пенсії. Також на час прийняття наказу № 230 о/с від 30.05.2018 року позивач не набув права на призначення пенсії відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Таким чином, у відповідача не виникло обов'язку щодо оформлення всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії позивачу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2018 р. у справі №808/2518/18 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя В.Є. Чередниченко

Суддя С.М. Іванов