Справа № 825/3735/15-а
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/3735/15-а Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Седика Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог, - Варвинський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Варвинське відділення поліції Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - ГУ Національної поліції в Чернігівській області), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - УМВС України в Чернігівській області), Варвинського районного відділу УМВС України в Чернігівській області (далі - Варвинський РВ УМВС України в Чернігівській області), Варвинського відділення поліції Прилуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив суд:

- визнати неправомірним та скасувати наказ начальника УМВС України в Чернігівській області полковника міліції ОСОБА_3 від 06.11.2015 за № 416 о/с, в частині звільнення з посади майора міліції ОСОБА_2, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Варвинського РВ УМВС у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом "г" (через скорочення штатів);

- зобов'язати Ліквідаційну комісію УМВС в Чернігівській області поновити на посаді дільничного інспектора Варвинського РВ УМВС в Чернігівській області з 07.11.2015;

- вирішити питання стягнення з ГУ Національної поліції в Чернігівській області, на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- зобов'язати ГУ Національної поліції в Чернігівській області вирішити питання щодо призначення в порядку переведення на рівнозначну, вищу або нижчу посаду в Варвинське відділення поліції Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівській області у відповідності до п 9 прикінцевих і перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію» та видати наказ.

- застосувати обов'язкові правові наслідки ухваленого рішення, зокрема встановити відповідачам строк для подання звіту про виконання постанови; допустити негайне виконання постанови.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2016 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30.05.2018 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідачі подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права через невірне встановлення обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" прийнято рішення ліквідувати як юридичну особу публічного права Варвинський РВ УМВС України в Чернігівській області, а також утворити Головне управління Національної поліції в Чернігівській області.

ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ в Чернігівській області на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Варвинського РВ УМВС в Чернігівській області та мав спеціальне звання майор міліції.

06.11.2015 наказом начальника УМВС України в Чернігівській області від 06.11.2015 №416-о/с ОСОБА_2 звільнено з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Варвинського РВ УМВС через скорочення штатів на підставі пп. "г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил, (через скорочення штатів), що підтверджується витягом з наказу (том 1 а.с.98).

Вважаючи даний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховною Радою України 2 липня 2015 року прийнято Закон "Про Національну поліцію" № 580-VІІІ, який 6 серпня 2015 року опубліковано в офіційному виданні "Голос України" № 141-142. За пунктом 1 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №580-VІІІ з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно пункту 9 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (пункт 10 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 580-VІІІ).

Системний аналіз правових норм, що містяться у пунктах 9 і 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VІІІ, зумовлює висновок, що питання стосовно подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції мало бути вирішено до 6 листопада 2015 року включно (впродовж трьох місяців з моменту попередження про наступне вивільнення). Вказані норми є імперативними, як наслідок, неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Як стверджує позивач, начальник Варвинського РВ УМВС в Чернігівській області ОСОБА_5 відмовився прийняти його заяву про бажання продовжити службу в поліції на посаді дільничного інспектора, тому він звернувся 04.11.2015 на гарячу лінію уряду та 12.11.2015 до Міністерства внутрішніх справ, для дачі роз'яснень щодо його дій для продовження служби в Національній поліції. Проте, відповідь позивач отримав із управління кадрового забезпечення в Чернігівській області лише 21.11.2015.

В той же час, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 08:15 год. 06.11.2015 до 08:00 год. 07.11.2015 перебував у службовому чергуванні, що підтверджується журналом розстановки нарядів на 06.11.2015 (том. 2 а.с. 97-100), а тому не мав можливості подати рапорт про бажання проходити службу в поліції особисто.

При цьому, 06.11.2015 ОСОБА_2 направив рекомендованим листом рапорт на ім'я начальника Національної поліції та начальнику УМВС в Чернігівській області, в якому висловив бажання продовжити тимчасово службу в поліції на посаді дільничного інспектора поліції Варвинського відділення поліції в Чернігівській області, але відповідь надана не була.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження служби в органах поліції та подав рапорт у строк, шляхом поштового відправлення, оскільки не мав об'єктивної можливості подати його особисто, перебуваючи у службовому чергуванні з 08:15 год. 06.11.2015 до 08:00 год. 07.11.2015, а тому позовна вимога щодо визнання неправомірним та скасування наказу начальника УМВС України в Чернігівській області полковника міліції ОСОБА_3 від 06.11.2015 за № 416 о/с в частині звільнення з посади майора міліції ОСОБА_2, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Варвинського РВ УМВС у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом "г" (через скорочення штатів) підлягає задоволенню.

Доводи апелянтів про відсутність інформації на момент формування наказу про прийом на службу щодо факту виявлення позивачем бажання бути прийнятим на службу до Національної поліції, колегія суддів оцінює критично з підстав зазначених вище.

З огляду на протиправність звільнення позивача, є вірним висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення вимог позивача в частині поновлення його на посаді у тому органі, з якого він був протиправно звільнений з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Водночас, твердження скаржників про те, що позивачу було виплачено державну допомогу та надано одноразову грошову допомогу для зайняття підприємницькою діяльністю, що не було враховано судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки ст. 235 КЗпПУ не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за певних обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16.

Також, колегія суддів не знаходить підстав для залишення позовних вимог без розгляду, на що звертає увагу апелянт та вважає за необхідне зауважити, що відповідно положень КАС України, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи в адміністративному суді будь-якої інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В свою чергу, колегія суддів наголошує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Обмеження позивачу у доступі до правосуддя призведе до диспропорційності між застосуванням норм процесуального права та захистом порушеного права позивача.

Поряд з цим, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області та Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 18.01.2019 року.