Справа № 0640/4361/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2018-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м.Житомир справа № 0640/4361/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

секретар судового засідання Миськова О.В.,

за участю: представників позивача Литвинчук Н.П., Поліщука В.В.,

представника відповідача Мягченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" звернулось до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо не прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду терміном на 14 років орієнтовною площею 9,00 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області або мотивованої відмови в його наданні;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" від 18.04.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду терміном на 14 років орієнтовною площею 9,0 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.04.2018 ТОВ "Валки-Ільменіт" звернулось до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду терміном на 14 років, орієнтовною площею 9,0 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області. До заяви приєднано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, копія спеціального дозволу на користування надрами, копія акту про надання гірничого відводу. Листом від 15.05.2018 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило, що з наданих графічних матеріалів неможливо ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, що виключає можливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вказані дії, на думку позивача, є неправомірними, а відмова такою, що не ґрунтується на нормах статті 123 Земельного кодексу України. Стверджує, що із приєднаного до заяви позивача від 18.04.2018 викопіювання можливо ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, зокрема викопіювання містить прив'язку земельної ділянки до відповідного населеного пункту (с. Винарівка). До того ж, позивач вважає, що відмова, оформлена листом, а не наказом у відповідності до Положення № 333 від 29.09.2016, свідчить про відсутність прийняття відповідачем будь-якого рішення за поданою заявою, отже має місце протиправна бездіяльність.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 24.10.2018.

24.10.2018 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.11.2018, у зв'язку із необхідністю представнику відповідача ознайомитися із відповіддю на відзив.

12.11.2018 за результатами підготовчого засідання, судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.11.2018.

29.11.2018 судом задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи по суті до 19.12.2018.

Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області в строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі, подано до суду відзив на позов, з проханням у задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти пред'явлених позовних вимог відповідач стверджує, що діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. При цьому відповідач указує, що за результатами розгляду заяви ТОВ "Валки-Ільменіт" про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду терміном на 14 років орієнтовною площею 9,00 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області надало вмотивовану відповідь від 15.05.2018 № Б-3186/0-2657/0/22-18. На переконання відповідача, позивачем до заяви було надано графічні матеріали, з яких неможливо ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, тому, враховуючи норми ст.118 та ст.122 Земельного кодексу України, Товариству правомірно відмовлено у задоволенні заяви.

Спростовуючи посилання позивача щодо необхідності оформлення відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у формі наказу, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області наголошувало на тому, що ст.123 Земельного кодексу України не вказує на те у якій формі має прийтися мотивована відмова уповноваженого органу. Вимога щодо зобов'язання прийняти конкретно визначене рішення є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Вимогу про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відповідач вважає необґрунтованою, з огляду на наявність механізму примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

23 жовтня 2018 р. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач відхилає міркування відповідача у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованість. При цьому зазначає, що позиція відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин ч.ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України є помилковою, оскільки вони не стосуються порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування. Представник позивача наполягав, що матеріали справи містять графічні матеріали, що надавались разом із заявою до відповідача із яких чітко слідує, що на них зазначено, як того вимагає ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України, бажане місце розташування та розмір земельної ділянки. Зокрема, із викопіювання з топографічного плану території з нанесенням земельної ділянки, яка планується до відведення, вбачається прив'язка бажаної земельної ділянки до відповідного населеного пункту - с. Винарівка та межі сільської ради - Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області. Втім, оскаржувана відмова, викладена у листі від 15.05.2018 №Б-3186/0-2657/0/22-18, не містить жодних посилань про невідповідність місяця розташування земельної ділянки, зазначеної Товариством, вимогам, передбаченим ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України. Також у відповіді позивач наполягав на встановленні судового контролю за виконанням рішення, оскільки у відповідача спостерігається тенденція до значного збільшення спорів із аналогічними позовними вимогами. Незважаючи на вимоги земельного законодавства України та судову практику, що склалася з даного питання, відповідач продовжує приймати рішення у формі, що оформлюється неналежним чином та у порядку, що суперечить чинному земельному законодавству України.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив. За змістом цих заперечень Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області вказує, що викопіювання додане позивачем до заяви, сформовано не з Публічної кадастрової карти України і без відповідного звернення до державного кадастрового реєстратора, тому дані графічні матеріали не відповідають положенням Закону України "Про державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру. З даних графічних матеріалів неможливо встановити конкретне місце розташування зазначеної у позові земельної ділянки, що суперечить вимогам ст. 123 Земельного кодексу України.

У додаткових поясненнях на заперечення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області представник ТОВ "Валки-Ільменіт" указав, що додане до заяви викопіювання слід розцінювати як належні графічні матеріали в розумінні ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України. У свою чергу у листі відповідача від 15.05.2018 № Б-3186/0-2657/0/22-18 відсутні жодні посилання про невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки, зазначеної позивачем у заяві від 18.04.2018, вимогам, передбаченим у ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві, відповіді на відзив і письмових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на міркування, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.04.2018 ТОВ "Валки-Ільменіт" звернулось до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду терміном на 14 років орієнтовною площею 9,0 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства, що пов'язані з користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області. До вказаного клопотання були долучені графічні матеріали, на яких зазначено бажане місця розташування та розмір земельної ділянки; копії спеціального дозволу на користування надрами та акту про надання гірничого відводу.

Листом від 15.05.2018 № Б-3186/0-2657/0/22-18 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, керуючись приписами ст.ст.122,123 Земельного кодексу України, відмовило позивачу в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, оскільки з наданих графічних матеріалів неможливо ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості.

З'ясовуючи при вирішенні даної справи характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд ураховує наступне.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини, тобто суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 93 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Земельний кодекс України), земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно із ч. 3 ст. 124 та ч.2 ст.134 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності юридичним особам у разі використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.3 ст.123 Земельного кодексу України).

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування (оренду) відповідно до вимог статті 123 Земельного кодексу України може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому суд наголошує, що визначений у ст. 123 Земельного кодексу України перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним.

Як вбачається із доданих позивачем графічних матеріалів, вони дозволяють визначити бажане місцерозташування земельної ділянки відносно населеного пункту (с.Винарівка) в межах Меленівської сільської ради Житомирської області, графічне зображення відтворено у відповідному масштабі 1:10000.

Отже, додане позивачем до заяви викопіювання є належними графічними матеріалами в розумінні частини другої статті 123 ЗК України, що спростовує доводи Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, викладені у листі-відмові 15.05.2018 № Б-3186/0-2657/0/22-18, у цій частині.

Також суд наголошує, що оскаржуваний лист відповідача від 15.05.2018 не містить жодної з вичерпних підстав, встановлених ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду.

Суд зауважує, що доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов та в запереченні на відповідь на відзив, про відсутність підстав для задоволення заяви Товариства у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою судом не приймаються до уваги, позаяк вони не зазначені в оскаржуваній відмові.

Водночас суд ураховує, що в матеріалах справи відсутні докази невідповідності земельної ділянки вказаної позивачем у викопіюванні, доданому до заяви, вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на вказане, суд вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, відмовляючи позивачу в задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду, орієнтовною площею 9,0 га, з підстав викладених у листі від 15.05.2018, діяло не у межах і не у спосіб, визначений Земельним кодексом України.

Разом з цим, суд не погоджується із твердженням позивача про допущення Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області протиправної бездіяльності внаслідок не прийняття належного рішення про відмову, позаяк ані положеннями Земельного кодексу України, ані нормами інших нормативно-правових актів у галузі земельних відносин не встановлено вимог до форми висновків (рішень) уповноважених органів за результатами розгляду клопотань осіб, зацікавлених в одержанні у користування (оренду) земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, зокрема відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Єдина вимога до такої відмови, передбачена Земельним кодексом України, - це її належна мотивація.

Слід відмітити, що Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, не встановлено, що мотивована відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформлюється наказом.

Згідно зі ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п. 2); визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій (п. 3); визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії (п. 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п. 10).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому суд ураховує, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим завданням адміністративної юстиції є здійснення правосуддя та контроль легальності.

У зв'язку із цим, суд вважає, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення відповідно до вимог ст. 123 Земельного кодексу України.

При цьому твердження відповідача про те, що задоволення такої вимоги Товариства є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства суд відхиляє як безпідставні.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Беручи до уваги наведене та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що правильним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправною відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні Товариству з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду терміном на 14 років орієнтовною площею 9,0 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, оформленої листом від 15.05.2018 № Б-3186/0-2657/0/22-18, та зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву Товариства від 18.04.2018 та прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.

Щодо вимоги позивача встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, необхідно вказати слідуюче.

Частиною 1 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, підстави зобов'язувати суб'єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Таким чином, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" слід задовольнити частково.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати пов'язані із сплатою судового збору в сумі 1762,00 грн (платіжне доручення № 54185 від 31.08.2018).

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м.Житомир, вул.Довженка, 45, ), оформлену листом від 15.05.2018 № Б-3186/0-2657/0/22-18.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м.Житомир, вул.Довженка, 45, ) повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" (вул.Шевченка, 1-А, смт Іршанськ, Хорошівський район, Житомирська обл., 12110, ) від 18.04.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду терміном на 14 років орієнтовною площею 9,0 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, м.Житомир, вул.Довженка, 45, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт"(вул.Шевченка, 1-А, смт Іршанськ, Хорошівський район, Житомирська обл., 12110, ) 1762 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст.255 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Є.Ю. Романченко

Повне судове рішення складене 04 січня 2019 року