Справа № 819/579/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/344/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

представника позивача Гукалюка Н.П.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року (прийняте у м. Тернополі суддею Шульгачем М.П.) в адміністративній справі № 819/579/18 за позовом Головного управління ДФС у Тернопільській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року Головне управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС у Тернопільській області) звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) податковий борг в сумі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що заборгованість у ФОП ОСОБА_3 виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов'язання, нарахованого згідно рішення про застосування фінансових санкцій № 000033/19-18-40-00/НОМЕР_1 від 05.12.2016.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ФОП ОСОБА_3, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права та без урахування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що про штраф у розмірі 10 000,00 грн він дізнався лише 18.08.2018. Вважає, що позивачем не доведено порушення ним податкового законодавства.

На цю апеляційну скаргу позивач подав відзив, у якому вказав, що рішення про застосування фінансових санкцій, зазначене у позовній заяві, відповідач не оскаржив ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а тому визначені ним грошові зобов'язання вважаються узгодженими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом, працівниками Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області 25.11.2016 проведено перевірку магазину по вул. Київській 9В у м. Тернополі, який належить ФОП ОСОБА_3

На підставі цієї перевірки складено акт про результати фактичної перевірки від 29.11.2016 № 469/40-00/НОМЕР_1, у якому зазначено, що відповідач порушив приписи ст.ст. 11, 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР, продавши тютюнові вироби за ціною, вищою від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби. Продавець магазину підписав акт та зауважень до його складання не мав.

Відповідно до висновків цього акта прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 05 грудня 2016 року № 000033/19-18-40-00/НОМЕР_1, яким застосовано до ФОП ОСОБА_3 фінансову санкцію в розмірі 10000,00 грн.

Це рішення разом із розрахунком штрафних санкцій, а також податкова вимога за №6575-17 від 28.09.2017 надсилались ФОП ОСОБА_3 за місцем його проживання, яке також вказане в апеляційній скарзі, за адресою: АДРЕСА_1.

Проте поштова кореспонденція поверталась за закінченням терміну зберігання.

У зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_3 вказану заборгованість добровільно не погасив, ГУ ДФС у Тернопільській області звернулося до суду із позовом про її стягнення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач добровільно не сплатив обґрунтований та підтверджений документально податковий борг за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції» в сумі 10000,00 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Судом встановлено, що рішення про застосування штрафних санкцій, розрахунок суми заборгованості та податкова вимога надсилались на вказану ФОП ОСОБА_3 адресу місця його проживання.

Вся пошта поверталась до ГУ ДФС у Тернопільській області за закінченням терміну зберігання, оскільки відповідач не забирав її з поштового відділення.

Таким чином, рішення про штрафні санкції, розрахунок суми заборгованості та податкова вимога вважаються врученими ОСОБА_3, оскільки контролюючим органом дотримані вимоги та здійснені комплексні заходи, визначені чинним законодавством.

Пунктом 54.5 статті 54 ПК України передбачено, що якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом

Відповідачем станом на даний час ні рішення про штрафні санкції, ні податкова вимога не оскаржені, а тому сума, визначена в них, вважається узгодженою і є його податковим боргом.

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із пунктом 87.11. статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно із пунктом 95.4 статті 95 ПК України орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, податковий борг є узгодженим і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року в адміністративній справі № 819/579/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 21 січня 2019 року.