Справа № 0440/5577/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

05 листопада 2018 року Справа № 0440/5577/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі судового засідання Воробйовій П.В.
за участю представників сторін:
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Лепші М.Ю.
третьої особи ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про скасування рішення від 03.05.2018 р.№42; зобов'язання повторно розглянути заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 про надання дозволу на імміграцію в Україну, -
23.07.2018р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про скасування рішення від 03.05.2018 р.№42; зобов'язання повторно розглянути заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 про надання дозволу на імміграцію в Україну.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 р. провадження по справі було відкрито та справу було призначено до розгляду в порядку підготовчого провадження.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
03.05.2018 р. Головним Управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було винесено рішення про відмову громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну, з посиланням на пункт 6 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію», як на підстави відмови.
Позивач, посилаючись на ст.19 Конституції України, ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст.1, 2, 9, 10 Закону України «Про імміграцію» вважає оскаржуване рішення протиправним з огляду на його безпідставність, необґрунтованість, а також зважаючи на те, що наведена вище відмова не підкріплена належними доказами та ґрунтується виключно на припущеннях органів виконавчої влади.
Відтак, позивач вважає, що відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення не надано належної оцінки наявності законних підстав для відмови в наданні йому дозволу на імміграцію в Україну, а тому наполягає на скасуванні рішення про відмову громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні дозволу на імміграцію в Україну, з посиланням на пункт 6 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» від 03.05.2018 р. як такого, що порушує право останнього на залишення в Україні для постійного проживання.
В судове засідання, призначене на 29.08.2018 р., з'явився позивач, та повноважний представник відповідача, який звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з клопотанням від 29.08.2018 року про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, з огляду на прийняття оскаржуваного рішення відповідачем на підставі листа Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 28.03.2018 року №55/2-2728.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2018 р. зазначене вище клопотання повноважного представника відповідача - Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було задоволено, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області.
В судове засідання, призначене на 29.10.2018 р., з'явилися повноважні представники позивача та відповідача, повноважний представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, проте розгляд справи було відкладено у зв'язку з необхідністю витребування у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача довідки від 10.10.2018 року щодо перевірки підстав для отримання дозволу на імміграцію громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 та доданих до неї документів.
В судове засідання, призначене на 05.11.2018 р., з'явилися повноважні представники позивача та відповідача, повноважний представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов в повному обсязі за викладених у ньому підстав, та з урахуванням пояснень, наданих в судовому засіданні.
Представник відповідача - Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судовому засіданні заперечувала проти пред'явленого адміністративного позову та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на заперечення від 28.08.2018 р. та пояснення, надані в судовому засіданні, в яких зазначила наступне.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Частиною 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» встановлено підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію.
Відповідно до п.9 Порядка провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою КМУ від 26.12.2002 р. №1983 - МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію».
Відповідач, в обґрунтування своєї позиції щодо заявленого адміністративного позову також зазначає, що 05.04.2018 року на адресу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надійшов лист від Управління Служби Безпеки України в Дніпропетровській області із зазначенням недоцільності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирії ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до п.6 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію», а саме: за порушення останнім Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», наслідком застосування якого і стало винесення відповідачем оскаржуваного рішення від 03.05.2018 року №42 про відмову позивачу на підставі пункту 6 статті 10 Закону України «Про імміграцію» в наданні дозволу на імміграцію в Україну.
Враховуючи викладене, відповідач вважає оскаржуване рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнятим з урахуванням всіх норм чинного законодавства та з дослідженням усіх обставин справи, що виключає скасування зазначеного рішення.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області щодо задоволення заявленого адміністративного позову заперечувала, обґрунтовуючи свою позицію наданими письмовими поясненнями на позовну заяву від 05.11.2018 року, в яких зазначила наступне.
Відповідно до пункту 9 Порядку надання дозволу на імміграцію, Служба Безпеки України та її регіональні органи вживають заходів до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію».
На підставі зазначеного, з метою реалізації вказаних вимог, відповідачем на адресу Управління Служби Безпеки України в Дніпропетровській області направлено запит щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на постійне проживання в Україні позивача.
Рекомендація Управління Служби Безпеки України в Дніпропетровській області стосовно недоцільності надання відповідачем дозволу на імміграцію ОСОБА_2 в Україну приймалася третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, у межах своєї компетенції, при неухильному додержанні вимог чинного законодавства України, на підставі наявної у Управління Служби Безпеки України в Дніпропетровській області службової інформації, яка, зокрема, викладена у довідці щодо ОСОБА_2 Бард Еддіна, обліковий №55/2-7519 дск від 10.10.2018 року (вхідний №55/30-2372 дск від 11.10.2018), з грифом обмеженого доступу «Для службового користування».
При цьому, Управління Служби Безпеки України в Дніпропетровській області зазначає, що саме зазначена інформація свідчить про наявність підстав, визначених у пункті 6 частини 1 статті 10 Закону «Про імміграцію», а саме: про невиконання ОСОБА_2 свого прямого обов'язку, передбаченого ст.26 Конституції України, щодо наділення іноземців та осіб без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, не тільки правами, але й обов'язками, як і громадян України, а також недотримання останнім частини 3 статті 3 Закону «Про правовий статус іноземців, осіб без громадянства» стосовно необхідності іноземцям та особам без громадянства неухильно дотримуватися Конституції та законів України, інших нормативно - правових актів.
Також повноважним представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було зазначено, що, враховуючи матеріали, які стали підставою для винесення відповідачем оскаржуваного рішення, викладені в довідці щодо ОСОБА_2 Бард Еддіна, обліковий №55/2-7519 дск від 10.10.2018 року (вхідний №55/30-2372 дск від 11.10.2018), з грифом обмеженого доступу «Для службового користування», у разі отримання позивачем дозволу на імміграцію, містили передумови для можливого вирішення питання у відповідності до ст.12 Закону України «Про імміграцію» (підстави для скасування дозволу на імміграцію).
Здійснивши підготовку даної справи до судового розгляду відповідно до ст.ст.173 - 175, 179 - 182 КАС України, з'ясувавши думку представників позивача, відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, та постановивши ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку ст.183 КАС України, з занесенням зазначеної ухвали в протокол судового засідання від 05.11.2018 року, суд перейшов до розгляду зазначеної справи по суті, застосувавши принцип процесуальної економії та у відповідності до ст.ст.192 - 211, 217, 224 - 228 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Сирійської Арабської Республіки, що підтверджується копією паспорта позивача, яка, разом з офіційним перекладом, міститься в матеріалах справи.
24.01.2018 року громадянином Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем Сирійської Арабської Республіки, паспорт НОМЕР_4, було подано заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну до Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
28.03.2018 року т.в.о. начальника Управління СБУ в Дніпропетровській області Кріциним Е. було направлено лист заступнику начальника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Сімону С.А., з зазначенням в тексті наведеного листа про наступне.
Управлінням СБУ в Дніпропетровській області відповідно до п.13 ч.1 ст.24 ЗУ «Про Службу безпеки України» отримано інформацію, яка свідчить, що надавати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є недоцільним на підставі п.6 ч.1 ст.10 ЗУ «Про імміграцію», а саме: за порушення останнім ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
03.05.2018 року заступником начальника Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - начальником управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС України в Дніпропетровській області Сімон С.А. було затверджено висновок про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2.
В тексті зазначеного висновку від 03.05.2018 р. прямо зазначено наступне.
Громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до ГУДМС України в Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» - шлюб з громадянкою України понад два роки.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», ГУДМС України в Дніпропетровській області були направлені відповідні запити до регіонального органу СБУ, робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Державної прикордонної служби України.
Управління СБУ в Дніпропетровській області вважає надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 недоцільним на підставі пункту 6 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію».
03.05.2018 року Головним Управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було винесено рішення №42, яким громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю Сирійської Арабської Республіки, паспорт НОМЕР_4, на підставі пункту 6 статті 10 Закону України «Про імміграцію» відмовлено в наданні дозволу на імміграцію в Україну.
Питання імміграції в Україну регулюється нормами Конституції України, законом України «Про імміграцію», законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання» та постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України» від 26 грудня 2002 р. № 1983 тощо.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Відповідно до ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. ст. 8, 9 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.3 закону України «Про імміграцію» встановлено правовий статус іммігранта, та зазначено, що правовий статус іммігранта в Україні визначається
Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.4 закону України «Про імміграцію» встановлюється квота імміграції та визначається, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.
Відповідно до ст. 6 закону України «Про імміграцію» визначаються повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, та зазначається, що, зокрема, зазначений орган: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.
Відповідно до ст. 9 зазначеного закону визначається порядок подання заяви про надання дозволу на імміграцію. Зокрема, зазначається, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції. Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.
Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.
Відповідно до ст.10 вказаного вище закону визначається перелік підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію. Зокрема, зазначено, що дозвіл на імміграцію не надається:1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.
Відповідно до ст.12 наведеного вище закону визначено також підстави для скасування дозволу на імміграцію. Так, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.
Відповідно до ст.4 закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Відповідно до ст.9 наведеного закону іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р.№231 було затверджено зразок, технічний опис бланка та Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, який набрав чинності 08.05.2018 року.
Проте, на момент виникнення спірних правовідносин та винесення відповідачем оскаржуваного рішення була чинною постанова Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України» від 26 грудня 2002 р. № 1983
Відповідно до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України» від 26 грудня 2002 р. № 1983, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено наступне.
1. Цей Порядок визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.
14. Територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.
МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.
17. ДМС перевіряє у місячний термін правильність оформлення документів, що надійшли від зазначених у пунктах 13 і 15 цього Порядку органів, вивчає відповідність наведених підстав, визначених статтею 4 Закону України "Про імміграцію", з'ясовує питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію" у разі потреби, надсилає запит до МВС, органів Національної поліції, СБУ та Робочого апарату Укрбюро Інтерполу. Запит до Держприкордонслужби надсилається тільки стосовно тих осіб, клопотання яких надійшли через МЗС.
МВС, Національна поліція, СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Інформація про результати перевірки надсилається ДМС.
18. ДМС аналізує у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 17 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.
19. Рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.
Здійснивши системний аналіз чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини суд зазначає наступне.
Доводи позивача стосовно того, що єдиною підставою для відмови відповідачем у наданні ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в Україну визначено лист Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області від 28.03.2018 р. №55/2-2728, який не містить жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення ним протиправних дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України спростовуються наступним.
Так, дійсно ДМС України було отримано від тимчасово виконуючого обов'язки начальника Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області - Е.Кріцина лист від 28.03.2018 р. №55/2-2728 стосовно громадянина Сирії ОСОБА_2., який у ДМС України зареєстрований за вх.№5071/1/1201-18 від 05.04.2018 р., та з тексту якого вбачається, що Управлінням Служби безпеки України в Дніпропетровській області, відповідно до п.13 ч.1 ст.24 ЗУ «Про Службу безпеки України», отримано інформацію, яка свідчить, що надати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Сирії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, недоцільно на підставі п.6 ч.1 ст.10 ЗУ «Про імміграцію», а саме за порушення ним ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
При цьому, суд зазначає, що 18.05.2018 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду повноважним представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області було подано документальні матеріали з грифом обмеженого доступу «Для службового користування» стосовно ОСОБА_2, а саме: довідку щодо перевірки підстав для отримання дозволу на імміграцію громадянином Сирії ОСОБА_2, обл.№55/2-7519/дск від 10.10.2018 р.
В тексті довідки щодо перевірки підстав для отримання дозволу на імміграцію громадянином Сирії ОСОБА_2, обл.№55/2-7519/дск від 10.10.2018 р. зазначено, що в ході перевірки іноземців та ОБГ, які подали заяви про отримання дозволу на імміграцію в Україну, на адресу Управління 26.02.2018 р. надходив запит громадянина Сирії - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт НОМЕР_5.
Так, 2 відділом ГВКР Управління при здійсненні контррозвідувальних заходів з протидії незаконній легалізації іноземців та осіб без громадянства на території України встановлено наступне.
Підставою для отримання дозволу на імміграцію в Україну стало те, що ОСОБА_2 перебуває у шлюбі із громадянкою в Україні, а саме - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4
За оперативними даними, вказаний шлюб був фіктивний, за який ОСОБА_2 надав ОСОБА_15 певну суму грошових коштів.
Так, з метою з'ясування інформації щодо укладення шлюбу, був здійснений виїзд оперативного співробітника за адресу мешкання ОСОБА_15: АДРЕСА_1
У зв'язку із відсутністю останньої за зазначеною адресою, була проведена бесіда з її близькою родичкою (яка у ході бесіди відмовилася називати своє П.І.Б.), але повідомила про відсутність в неї інформації стосовно укладення її онучкою - ОСОБА_15 шлюбу з громадянином Сирії ОСОБА_2
В довідці також зазначено, що під час телефонної розмови з ОСОБА_15 встановлено, що вона дійсно уклала шлюб із громадянином Сирії ОСОБА_2, проте конкретної дати укладання шлюбу вона не пам'ятає, оскільки оригінал свідоцтва про шлюб знаходиться у ОСОБА_2 Місце проживання та роботи ОСОБА_2 їй не відомо.
Зазначена адреса активно використовується для масової реєстрації іноземців, з метою формування повного пакету документів під час подачі на дозвіл на імміграцію та слугує об'єктом легалізації іноземців на території Дніпропетровського регіону. Подання свідомо неправдивої інформації до заяви на дозвіл про імміграцію унеможливлює отримання такого дозволу на підставі п. 4 ч. 1 ст.Ю ЗУ «Про імміграцію».
20.09.2018 був здійснений виїзд оперативного співробітника в адресу «фіктивного» мешкання ОСОБА_2 по АДРЕСА_2. Мешканка вказаної адреси ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_5 надала письмове пояснення, що крім неї та її сина ОСОБА_17 ніхто ніколи не мешкав та не мешкає, а громадянин Сирії ОСОБА_2 їй не відомий. Зазначені пояснення ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.09.2018 р. мстяться в матеріалах справи.
Водночас, суд зазначає, що за даними ІМІТС «Аркан», ОСОБА_2 19.06.2015 р. виїжджав за межі України, але його в'їзд в Україну не зафіксований Держприкордонслужбою України.
Канал перетину кордону ОСОБА_18 після 19.06.2015 р. невідомий. Як зазначено в довідці, в Управлінні відсутня інформація про наявність у ОСОБА_2 підстав перетину державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон, вичерпний перелік яких наведено у ч.3 ст.5 ЗУ «Про прикордонний контроль».
Відтак, інформація стосовно порушення ОСОБА_2 Еддіном ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та недоцільність надання останньому дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.1 ст.10 ЗУ «Про імміграцію», яка зазначена в листі Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області від 28.03.2018 р. №55/2-2728, підтверджується матеріалами щодо перевірки підстав для отримання дозволу на імміграцію громадянином Сирії Бачі Бадр Еддін, обліковий №55/2-7519/дск від 10.10.2018 р., копія яких міститься в матеріалах справи.
Крім того суд зазначає, що надаючи оцінку також доводам повноважного представника позивача, як викладеним в позовній заяві, так і наданими в судовому засіданні, виходить з наступного.
Відповідаючи на питання головуючого у справі щодо укладення шлюбу між позивачем та ОСОБА_15, а також щодо місця проживання позивача, повноважний представник позивача не зміг надати чіткої відповіді, як, за яких обставин та з якою метою був укладений шлюб між позивачем ОСОБА_15, а також, повідомив, що йому наразі невідомо, чи є зазначений шлюб розірвано, чи ні. Як місце проживання його повноважним представником було зазначено наступну адресу: вул.Мечникова, 1, м.Дніпро. При цьому, на чітке питання головуючого у справі щодо сумліного проживання позивача з особою, зазначеною у свідоцтві про шлюб як його дружина, а саме ОСОБА_15 за зазначеною адресою, представником позивача відповіді надано не було з посиланням на представника щодо необізнаності зазначеної обставини.
Натомість, під час з'ясування мети отримання позивачем відповідного дозволу на імміграцію в Україну безпосередньо в судовому засіданні, представником позивача було повідомлено про те, що позивач «має намір закінчити навчання та потім виїхати до Сирії», при цьому інформації про те, чи має позивач намір після закінчення навчання виїхати до Сирії саме з ОСОБА_15, його повноважним представником надано не було.
Таким чином, зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги як комплекс заходів, здійснених 3-ю особою без самостійних вимог на стороні відповідача, що лягли в основу довідки від 28.03.2018 р. №55/8-2728 щодо порушення позивачем ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», так і той факт, що позивач і його дружина мають різні місця реєстрації і разом не проживають, а за місцем реєстрації позивача за адресою: вул. Мостова, 15, м.Дніпро зареєстровано більш ніж 50 (п'ятдесят) осіб, жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України не спростовані позивачем, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого адміністративного позову, що має логічним наслідком відмову в його задоволенні.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що оскаржуване рішення Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 03.05.2018 р. №42 про відмову у наданні громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 дозволу на імміграцію в Україну сформоване відповідачем, з огляду на ч.2 ст.2 КАС України, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене вище рішення.
За таких підстав, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_2 до Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про скасування рішення від 03.05.2018 р.№42; зобов'язання повторно розглянути заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 про надання дозволу на імміграцію в Україну, задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Центрального районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн., 80 коп.).
Керуючись ст.ст.242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про скасування рішення від 03.05.2018 р.№42; зобов'язання повторно розглянути заяву громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 про надання дозволу на імміграцію в Україну - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 14 листопада 2018 року.

Суддя Є.О. Жукова