Справа № 804/1218/17
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2019 року м. Дніпросправа № 804/1218/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/1218/17 (головуючий суддя 1-ї інстанції Верба І.О. ) за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 16.02.2017 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ДПІ у Центральному районі м.Дніпра ГК ДФС у Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №19/07/6-ТР від 19.07.2016 року, яким визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25000 грн..

В обґрунтування позову зазначено, що спірне ППР отримано позивачем лише 02.02.2017 року, а отже відповідачем було порушено термін складання та надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення; приймаючи ППР контролюючим органом не було досліджено, яка вартість автомобіля позивача (обєкту оподаткування) станом на дату винесення спірного ППР. Згідно висновку №13/17А від 10.02.2017 року про оцінку автотранспортного засобу позивача, встановлено, що ринкова вартість автомобіля складає 976946,29 грн., а відтак, автомобіль, який належить позивачу марки, LAND ROVER RANGE ROVER SPORT 5.0i V8, 2013 року випуску, обєм двигуна 4999 куб.см., державний номер НОМЕР_1, не є обєктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.07.2016 року №19/07/6-ТР, винесене Державною податковою інспекцією у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_3 є власником легкового автомобіля марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER SPORT, загальний легковий універсал-В, чорного кольору, обєм двигуна 4999 куб.см., номер шасі SALLSAAE4DA799279, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 687099 (а.с.183 т.1).

Відповідач - Державна податкова інспекція у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області є субєктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

19 липня 2016 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення «Ф» №19/07/6-ТР, яким ОСОБА_3 (НОМЕР_2) визначено до сплати суму транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 25000 грн. (а.с.8 т.1).

Не погодившись з таким рішенням контролюючого органу, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що автомобіль позивача є обєктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

При вирішенні спору колегія суддів виходить з наступного.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, згідно з яким статтею 267 Податкового кодексу України запроваджено транспортний податок.

Відповідно до пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Приписи пп.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК України визначають, що обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп.267.3.1 п.267.1 ст.267 ПК України є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому згідно з п. 267.4 ст. 267 цього кодексу ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп.267.5.1 п.267.1 ст.267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Проте, Законом України від 24.12.2015 №909-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (далі по тексту - Закон №909), який набрав чинності з 1 січня 2016 року, внесені зміни до ПК України, у звязку з чим пп.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК України викладений в новій редакції, згідно з якою обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до п.10.2 ст.10 Податкового кодексу України місцеві ради обовязково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Отже, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції зі змінами, внесеними згідно з Законом № 909-VIII) обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Станом на 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата була установлена в розмірі 1378 грн. (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»). Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року складали 1033500 грн..

Таким чином, обєктом оподаткування у 2016 році є легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. та з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно).

Згідно розрахунку середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком автомобіль позивача навіть на 21.03.2017 року коштує 1443821,40 грн, тобто перевищує 1033500 гривень (а.с.20 т.1).

За таких обставин, належний позивачу на праві власності автомобіль підпадає під критерії, визначені пунктом 267.2.1 пункту 267.2статті 267 Податкового кодексу України, а відтак, є обєктом оподаткування транспортним податком, у звязку з чим позивач у справі, як власник даного автомобіля, повинен був сплачувати транспортний податок.

Посилання позивача на пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, як на підставу для скасування податкового повідомлення-рішення, є безпідставним, оскільки відповідно до п.12.3.5 п.12.3 статті 12 Податкового кодексу України, яка є спеціальною нормою для спірних відносин, у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та зборів, що є обовязковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням мінімальної ставки місцевих податків та зборів.

При цьому колегія суддів не вбачає у вказаних положеннях будь-яких суперечностей, оскільки законодавцем чітко встановлений алгоритм застосування місцевих податків - у випадку відсутності рішення органу місцевого самоврядування місцеві податки справляються за мінімальними ставками, встановленими для цих податків Податковим кодексом України. При цьому будь-якого відтермінування їх дії у часі в такому випадку законодавством не передбачено.

Крім того, пункту 4 розділу II Прикінцевих положень до Закону №909-VIII встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Аналізуючи зазначені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що воля законодавця в спірних відносинах полягає в тому, що транспортний податок у 2016 році, як обовязковий місцевий податок, підлягає сплаті виходячи з норм ст.267 ПК, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст.12 ПК України.

Крім того, адміністративний суд не може перебирати на себе функцію законодавця і фактично звільняти платників податку від сплати транспортного податку у 2016 році за судовим рішенням, оскільки такі повноваження судовим органам не притаманні і не передбачені серед завдань адміністративного судочинства, визначених у статті 2 КАС України.

Таким чином, у 2016 році транспортний податок повинен сплачуватись відповідно до приписів Податкового кодексу України, тобто в розмірі 25 тисяч гривень.

Посилання позивача на положення статті 58 Конституції України щодо незаконності зворотної сили вказаного закону є безпідставними, оскільки положення статті 267 Податкового кодексу України застосовуються податковим органом лише у відповідному звітному податковому періоді, тобто в спірних відносинах на 2016 рік і відповідачем на минулі податкові періоди не розповсюджуються.

Посилання позивача на те, що риночна вартість його автомобіля згідно звіту про оцінку транспортного засобу становить лише 976946,29 грн., а відтак автомобіль не є обєктом оподаткування у 2016 році, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки законодавцем визначено встановлення середньоринкової вартісті легкового автомобіля відповідної марки, а не риночної вартісті конкретного автомобіля.

Крім того, законодавцем не передбачено і врахування будь-яких звітів про оцінку транспортного засобу при визначенні чи є транспрортний засіб обєктом оподаткування.

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66.

Методика встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до обєктів оподаткування транспортним податком (Пункт 1).

Середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 року №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст.1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від строку експлуатації визначається як середнє значення співвідношення ціни автомобілів, що були у використанні, до ціни аналогічних нових автомобілів (Пункт 11).

Коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів. У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується (Пункт 12).

Мінекономрозвитку відповідно до цієї ОСОБА_2 розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (Пункт 13).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, обєм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (Пункт 14).

Середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою:Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн- ціна нового транспортного засобу в Україні; Г- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2 (Пункт 3).

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (Пункт 4).

З наведеного вище вбачається, що для визнання автомобіля обєктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Посилання суду першої інстанції, що податковим органом не було надано розрахунку середньоринкової вартості автомобіля позивача колегія суддів вважає помилковим, оскільки, виходячи з наведеного вище, обовязок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі наданої інформації Мінекономрозвитку про автомобілі, які є обєктом оподаткування транспортним податком у 2016 році (автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року).

Середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за формулою, яка зокрема передбачає коефіцієнти коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації та залежно від пробігу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наданої інформації Мінекономрозвитку про автомобілі, які є обєктом оподаткування транспортним податком у 2016 році середньоринкова вартість легкового автомобіля марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER SPORT, обєм двигуна 5,0 куб.см, тип двигуна внутрішнього згорання, тип плива бензин, тип коробки передач АТ, строк експлуатації до 5 років (а.с.207-212 т.1).

Таким чином, належний позивачу легковий автомобіль марки LAND ROVER RANGE ROVER SPORT 5,0і V8, реєстраційний номер НОМЕР_1 є обєктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Крім того, суд першої інстанції, здійснюючи висновок, що належний позивачу автомобіль не є обєктом оподаткування, послався також на ту обставину, що податковий орган не врахував відомості щодо пробігу.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно розрахунку середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком автомобіль позивача на 21.03.2017 року з урахуванням пробігу 200000 км коштує 1443821,40 грн. гривень (а.с.20).

Згідно наданого позивачем до матеріалів справи фотознімку приборної панелі належного йому транспортного засобу LAND ROVER RANGE ROVER SPORT 5,0і V8, пробіг автомобіля на 06.03.2018 року становить 113396 км (а.с.195 т.1).

Таким чином, середньоринкова вартість автомобіля позивача навіть на 21.03.2017 року з урахуванням пробігу 200000 км (при фактичному 113396 км) складає 1443821,40 грн., що перевищує 1033500 грн..

Посилання позивача та суду першої інстанції на ту обставину, що обсяг двигуна належного позивачу транспортного засобу складає 4999 куб.см., коли як середньоринкова вартість автомобіля визначена відповідачем із застосуванням відомостей щодо двигуна обсягом 5,0 куб.см, колегія суддів вважає хибним, оскільки вказана обставина ніяким чином не впливає на визначення середньоринкової вартісті автомобіля.

Посилання позивача та суду першої інстанції на ту обставину, що податковим органом спірне податкове повідомлення-рішення прийнято та вручено позивачу з порушенням встановлених податковим кодеком строків, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на таке.

Згідно з пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Проте, вказаний строк не є прісекательним, та податковим кодексом не передбачено наслідків недотримання контролюючим органом такого строку.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору судом першої інстанції) обовязок доведення відповідних обставин у спорах між особою та субєктом владних повноважень покладається на субєкта владних повноважень.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого податкового повідомлення - рішення, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції до 15.12.2017 року), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №19/07/6-ТР від 19.07.2016 року, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25000 грн..

Враховуючи викладене, колегія суду апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи та постанова прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини пятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня 2019 року становить 1921 гривню, тобто до незначних у 2018 році відносяться справи щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 192100 гривень.

Позивач оскаржує рішення відповідача на суму, яка не перевищує 192100 гривень, у звязку з чим справа, що розглядається, на час прийняття постанови суду апеляційної інстанції є справою незначної складності, а тому постанова суду апеляційної інстанції не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/1218/17 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/1218/17 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 15 січня 2019 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак