Справа № 826/10206/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Укрліктрави" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.08.2017 і 23.05.2017 року, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Укрліктрави» звернулося до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.05.2017 року № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № та від 07.08.2017 року № (далі по тексту - оскаржувані рішення).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у м. Києві, на підставі наказу від 24.03.2017 року № 2190, у період із 27.03.2017 року по 14.04.2017 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Укрліктрави» з питань, що стали предметом заперечення, за період із 01.01.2013 року по 30.09.2016 року.

За результатами зазначеної перевірки, контролюючим органом складено акт № 182/26-15-14-01-05/37471692 від 03.05.2017 року (далі по тексту - акт перевірки).

Згідно з висновками акту перевірки, відповідачем встановлено наступні порушення позивачем податкового законодавства:

- п.57.1 ст.57 ПК України, п.1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженою Постановою КМУ № 138, в результаті чого встановлено заниження частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті за результатами І кварталу 2016 року у розмірі 121 200,00грн.;

- п.57.1 ст.57 ПК України, в результаті чого порушено терміни сплати частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями;

- п.188.1 ст.188 ПК України, пп.3 п.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 року № 966, пп.7 п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 року № 21, в результаті чого занижена сума податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 123 420,00 грн., в т. ч. по періодах:

- жовтень 2015 - 83633,00 грн.;

- листопад 2015 - 6154,00 грн.;

- грудень 2015 - 7103,00 грн.;

- січень 2016 - 5591,00 грн.;

- лютий 2016 - 3580,00 грн.;

- березень 2016 - 4420,00 грн.;

- квітень 2016 - 321,00 грн.;

- травень 2016 - 7769,00 грн.;

- червень 2016 - 4849,00 грн.

- п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за грудень 2015 року та січень 2016 року;

- п.57.1 ст.57 ПК України, в результаті чого порушено терміни сплати податку на додану вартість за січень, лютий та березень 2016 року;

- пп.49.18.1, п.49.18 ст.49,пп.54.3.1 п.54.3 ст.54, пп.203.1 ст.203 ПК України, підприємством несвоєчасно подано податкові декларації з податку на додану вартість за грудень 2015 року (загальну та по спеціальному режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства);

- п.302.1 ст.302 ПК України (в редакції яка діяла до 28.12.2014 року), що призвело до заниження фіксованого сільськогосподарського податку на загальну суму 2665,56грн. в т. ч. за 2013 рік в розмірі 1335,95грн. та за 2014 рік в розмірі 1329,61грн.;

- пп.49.18.3, п.49.18 ст.49 ПК України, підприємством не подано податкові декларації з фіксованого сільськогосподарського податку за 2013-2014 роки до Білопільського відділення Сумської ОДПІ;

- п.2.6, п.2.11, п.3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України,

На підставі акту перевірки від 03.05.2017 року № 182/26-15-14-01-05/37471692, відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення (далі по тексту - оскаржувані рішення):

- форми «Р» від 23.05.2017 року № - визначення грошового зобов'язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань), що сплачуються до бюджету на загальну суму 151 500,00грн., у тому числі за основним платежем - 121 200,00грн., штрафними санкціями - 30 300грн.;

- форми «Р» від 23.05.2017 року № - визначення грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 154 275,00 грн., у тому числі за основним платежем - 123 420,00грн., штрафними санкціями - 30 855,00грн.;

- форми «ПС» від 23.05.2017 року № застосування штрафних санкцій з ПДВ у розмірі 170,00грн.;

- форми «ПС» від 23.05.2017 року № застосування штрафних санкцій з ПДВ у розмірі 170,00грн.;

- форми «ПС» від 23.05.2017 року № застосування штрафних санкцій з фіксованого сільськогосподарського податку у розмірі 170,00грн.;

- форми «Р» від 23.05.2017 року № - визначення грошового зобов'язання з фіксованого сільськогосподарського податку на загальну суму 3333,00грн., у тому числі за основним платежем - 2666грн., штрафними санкціями - 667,00 грн.;

- форми «Ш» від 23.05.2017 року № застосування штрафних санкцій у розмірі 10% з ПДВ у розмірі 5 060,54грн.;

- форми «Ш» від 23.05.2017 року № застосування штрафних санкцій у розмірі 10% з ПДВ у розмірі 2 980,67грн.;

- форми «Ш» від 23.05.2017 року № застосування штрафних санкцій у розмірі 20% з ПДВ у розмірі 2 655,80грн.;

- форми «Ш» від 23.05.2017 року № застосування штрафних санкцій у розмірі 20% з ПДВ у розмірі 11 509,60грн.;

- форми «С» від 23.05.2017 року № застосування штрафних санкцій за порушення касової дисципліни у розмірі 55 466,46грн.;

- форми «Н» від 23.05.2017 року № застосування штрафних санкцій у розмірі 10% з ПДВ у розмірі 103 341,21 грн.

За результатами адміністративного оскарження, скаргу позивача задоволено частково, а саме: скасовано податкове повідомлення рішення відповідача від 23.05.2017 року № в частині штрафної санкції з чистого прибутку.

10.08.2017 року, позивачем отримано податкове повідомлення рішення ГУ ДФС у м. Києві від 07.08.2017 року № , яким визначено суму грошового зобов'язання частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань) за результатами адміністративного оскарження в сумі 121 200,00 грн.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення необґрунтованими, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підставі якого прийнято оскаржувані рішення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та вбачається з акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві встановлено, що у І кварталі 2016 року ДП «Укрліктрави» неправомірно застосовано відсоток нормативу відрахування частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті, у розмірі 15%, в той час, як згідно з п.1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями, затвердженою Постановою Кабінетом Міністрів України № 138, складає 75%, що призвело до заниження частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті, на загальну суму 121 200,00 грн.

З матеріалів справи судом вбачається, що позивачем Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) за 1 квартал 2016 року разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, та подано до податкового органу за місцем реєстрації 29.04.2016 року (граничний термін 10 травня 2016 року) у передбачені для квартальної звітності строки.

Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сплата задекларованої у відповідному розрахунку суми здійснена у відповідності до п.57.1 ст.57 ПК України, протягом 10 календарних днів, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.

Відповідно до п.50.1 ст.50 ПК України якщо платник, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу в розмірі 5% від такої суми, із відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Згідно акту перевірки та наявних в матеріалах справи документів, позивачем сплачено суму в розмірі 121 200,00 грн. в складі суми податкового зобов'язання за І півріччя 2016 року (за другий квартал), яка складає 168 000,00 гривень (платіжні доручення від 19.08.2016 року).

Таким чином, при визначенні грошового зобов'язання частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об'єднань), що сплачується до бюджету на загальну суму 121 200,00 грн. у розрахунку, складеному наростаючим підсумком, за І півріччя 2016 року підприємством самостійно виправлені допущені раніше недоліки, що не призвело до виникнення недоплати, самостійно відображено та сплачено суму податкового зобов'язання за І квартал 2016 року у розмірі 121 200,00 грн.

Щодо податкового повідомлення - рішення форми «Р» від 23.05.2017 року № , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що позивач здійснив реалізацію продукції власного виробництва в 2015 році нижче собівартості на суму ПДВ в розмірі 123 036,00 грн. в тому числі реалізація соняшника на загальну суму ПДВ - 107 045,00 грн. в жовтні 2015 року, а також реалізація великої рогатої худоби (далі по тексту - ВРХ) на загальну суму ПДВ - 15 991,00грн., а саме: січень 2015 - 291,00 грн.; лютий 2015 - 480,00 грн.; квітень 2015- 6422,00 грн.; травень 2015- 2686,00 грн.; червень 2015 - 92,00 грн.; липень 2015 - 937,00 грн.; серпень 2015 - 3 грн.; вересень 2015 - 5080, 00 грн.

Висновки про реалізацію позивачем продукції власного виробництва в 2015 році за цінами, що є нижчими за собівартість, здійснені відповідачем на підставі співставлення форми державного статистичного спостереження № 50-СГ «Основні економічні показники роботи сільськогосподарських підприємств» за 2015 рік (далі по тексту - Форма 50-СГ) та оборотно-сальдовою відомістю по рах.231 «Витрати по рослинництву» за 2015 рік.

Крім того, в акті перевірки, податковий орган, як на підтвердження факту порушення, зазначає відомості бухгалтерського рах.231 «витрати по рослинництву» та рах.232 «витрати по тваринництву», як на складову для визначення собівартості реалізованої продукції позивача.

Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» та 16 «Витрати» та до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року № 291 та наявними в матеріалах справи даними бухгалтерського обліку підприємства, собівартість реалізованої продукції формується на рах.90 «Собівартість реалізації» з відповідними субрахунками.

З акту перевірки вбачається, що відповідач використовував показники форми - 50СГ Прогреської філії ДП «Укрліктрави».

Формування показників податкової декларації з ПДВ та додатків до неї здійснюється головним підприємством ДП «Укрліктрави» і подається за основним місцем реєстрації підприємства.

Відповідно до наявних матеріалів справи, позивачем подається загальний фінансовий звіт та статистична звітність в органи статистики, в якій відображаються зведені дані бухгалтерського обліку підприємства разом з філіями.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставним доводи контролюючого органц про використання статистичної звітності Прогреської філії, як доказу порушення позивачем норм податкового законодавства позивачем в частині податку на додану вартість.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач за 2015 рік у статистичній звітності 50-СГ, поданій до органів статистики вказав у рядку № 0040-назва культури соняшник - виробнича собівартість реалізованої продукції складає 8853,60 тис. грн. ( 5,45 грн. за 1 кг.), а чистий дохід (виручка) від реалізації без ПДВ - 10 069,00 тис. грн.(6,20 грн. за 1кг.).

Таким чином, зменшення відповідачем в акті перевірки податкового кредиту з податку на додану вартість, який за результатами звітного податкового періоду переноситься до від'ємного наступного податкового періоду декларації з ПДВ, значення нижчезазначених податкових декларацій ряд. 16 «Від'ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного року (значення рядка 21 попереднього звітного року)» на загальну суму ПДВ - 95 234,00 грн. в т.ч. за січень 2016 - 26530,00 грн.; за лютий 2016 - 20939,00 грн.; за березень 2016 - 17359,00 грн.; за квітень 2016 - 12939,00 грн.; за травень 2016 - 12618,00 грн.; за червень 2016 - 4849,00 грн. є безпідставним.

Щодо податкових повідомлень - рішень форми «Р» від 23.05.2017 року № ; № , суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивач посилається на неможливість подання податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2015 року, в зв'язку з труднощами через некоректність роботи засобу електронного зв'язку через який подають звіт (MеDOС), а також неможливість приймання звітності на центральному порталі приймання звітності ДФС України, в зв'язку з технічним проблемами в прийманні звіту та надсиланні квитанцій.

Правовими положеннями п. 49.4. ст.49 ПК України визначено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» п. 49.3 цієї статті.

Крім того, п. 49.3 ст.49 ПК України зазначено, що податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

Докази стосовно труднощів в роботі електронного зв'язку, позивачем не додано, а тому суд апеляційної інстанції вважає безпідставними зазначені твердження позивача.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 23.05.2017 року № і № є обґрунтованими і не підлягають скасуванню.

Щодо податкових повідомлень - рішень форми «Р» від 23.05.2017 року № та № 000361140, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В акті перевірки (податковим органом зазначено про використання земельної ділянки позивачем без оформлення договору оренди, та як наслідок неподання відповідної податкової звітності до податкового органу.

Відповідно до п. 302.1 ст.302 ПК України, об'єктом оподаткування податком для сільськогосподарських товаровиробників є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Пунктом 303.1 ст.303 ПК України визначено, що базою оподаткування податком для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка одного гектара сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень)

Пунктом 306.3 ст.306 ПК України зазначено, що платники фіксованого сільськогосподарського податку утворені шляхом злиття, приєднання або перетворення у звітному податковому періоді, у тому числі за набуті ними площі нових земельних ділянок, уперше сплачують податок протягом 30 календарних днів місяця, що настає за місяцем їх виникнення права на земельну ділянку.

Враховуючи норми податкового законодавства, підставою для нарахування та як наслідок сплати фіксованого сільськогосподарського податку є укладений належним чином договір оренди землі чи виникнення права на земельну ділянку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ДП «Укрліктрави» та його філії не використовували земельні ділянки (в т.ч. сільськогосподарського призначення) на території Горобівської сільської ради, договори оренди земельної ділянки з Горобівською селищною радою та/або іншими з землевласниками на вказаних землях не укладалися.

В свою чергу, відповідач не надав належних доказів використання позивачем земельної ділянки на території Горобівської сільської ради, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.05.2017 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо правомірності прийняття податкових повідомлень - рішень форми «Ш» від 23.05.2017 року

- № (застосування штрафу у розмірі 10% за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість сільськогосподарських підприємств за операціями з сільськогосподарськими товарами в розмірі 5060,54 грн.);

- № (застосування штрафу у розмірі 20% за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість сільськогосподарських підприємств за операціями з сільськогосподарськими товарами в розмірі 2655,80 грн.);

- № (застосування штрафу у розмірі 10% за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість сільськогосподарських підприємств за операціями з продукцією тваринництва в розмірі 2 980,67 грн.);

- № (застосування штрафу у розмірі 20% за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість сільськогосподарських підприємств за операціями з продукцією тваринництва в розмірі 11509,60 грн.), колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до акту перевірки, податковим органом встановлено порушення ДП «Укрліктрави» строку сплати суми грошового зобов'язання з ПДВ за січень - березень 2016 року по податкових деклараціях з ПДВ за реалізовану продукцію тваринництва та сільськогосподарську продукцію.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем у відповідності до пп.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України, своєчасно подано податкові декларації за січень та березень 2016 року, а саме :

- за січень 2016 року 19.02.2016 року, що підтверджується квитанцією № ;

- за березень 2016 року 19.04.2016 року, що підтверджується квитанцією № .

Пунктом 57.1 ст.57 ПК України, передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації протягом 10 календарних днів.

Грошове зобов'язання з податку на додану вартість за операціями з продукцією тваринництва по скороченій декларації за січень 2016 року в сумі 237 261,00 грн. сплачено позивачем на електронний рахунок у казначействі № 9558 в сумі 210 703,00 грн., згідно платіжного доручення № 24 від 23.02.2016 року та на рахунок № 9558 в сумі 26 558,00 грн., згідно платіжного доручення № 25 від 23.02.2016 року.

Грошове зобов'язання з податку на додану вартість за операціями з продукцією тваринництва по скороченій декларації за березень 2016 року в сумі 208 467,00 грн., сплачено позивачем на електронний рахунок у казначействі № 9558 в сумі 88 467,00 грн., згідно платіжного доручення від 28.04.2016 року в сумі 45 000,00 грн. та 75 000,00 грн., згідно платіжного доручення від 29.04.2016 року.

В свою чергу, податковим органом не надано належних доказів наявної у позивача заборгованості з податку на додану вартість за операціями з продукцією тваринництва по скороченій декларації за січень-березень 2016 року та як наслідок несвоєчасної сплати заявлених податкових зобов'язань позивачем по податковим деклараціям за січень-березень 2016 року.

Враховуючи наявність в матеріалах справи доказів своєчасності сплати податкових зобов'язань, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення від 23.05.2017 року № , № , № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення - рішення форми «Н» від 23.05.2017 року № , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В позовній заяві ДП «Укрліктрави» посилається на неможливість своєчасно зареєструвати податкові накладні за грудень 2015 року та за січень 2016 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв'язку з труднощами через некоректність роботи засобу електронного зв'язку через який подають податкові накладні (MеDOС), а також неможливість приймання податкових накладних на центральному порталі, у зв'язку з технічним проблемами в реєстрації та надсилання документального підтвердження про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Правовими положеннями п. 201.10 ст.201 ПК України передбачено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

Пункт 201.16 ст. 201 ПК України визначає, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Належних доказів стосовно труднощів в роботі електронного зв'язку чи технічних проблем в реєстрації податкових накладних ДП «Укрліктрави» не додано, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги твердження позивача, про протиправність винесеного податкового повідомлень рішень від 23.05.2017 року № .

Щодо податкового повідомлення - рішення форми «С» від 23.05.2017 року № , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як свідчить акт перевірки, ГУ ДФС у м. Києві встановлено порушення позивачем норм п. 2.6, 2.11, 3.1 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. № 637 із змінами та доповненнями (далі по тексту - Положення № 637), в частині не оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій загальну суму 10 879,95грн..

Крім того, відповідачем встановлено факт проведення готівкових розрахунків без подання платіжних документів встановленої форми, а саме до авансових звітів не додані відповідні документи про сплату коштів за отримані товарно-матеріальні цінності на загальну суму 1 066,71грн. по авансовим звітам від 04.11.2016 року № 966 на загальну суму 380,0грн. (підзвітна особа ОСОБА_4.) та від 28.11.2016 року № 1033 на загальну суму 686,71грн. (підзвітна особа ОСОБА_5.).

Дослідивши документи, які містяться в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявні документи свідчать про своєчасне відображення в книзі ОРО готівкових коштів з наступним оприбуткуванням позивачем коштів з РРО, в день їх отримання шляхом внесення записів до касової книги та оформлення прибуткових касових ордерів, що спростовує доводи відповідача в цій частині.

З метою дослідження відображення в книгах ОРО зазначених сум, судом першої інстанції було витребувано у позивача оригінали книг ОРО для з'ясування достовірності відображення зазначених сум.

Позивачем надано для огляду оригінали книг ОРО та авансові звіти від 04.11.2016 року № 966 на загальну суму 380,00 грн. (підзвітна особа ОСОБА_4.) та від 28.11.2016 року № 1033 на загальну суму 686,71 грн. (підзвітна особа ОСОБА_5.) з підтверджуючими документами.

Таким чином, висновки податкового органу про порушення позивачем п. 2.6, 2.11,3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, а тому застосування штрафної санкції контролюючим органом до позивача є безпідставним.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення від 23.05.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням викладених обставин справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтованих доводів прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які скасовані судом першої інстанції, відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 21.01.2019.