Справа № 523/14355/17
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Аракелян М.М.

За участю сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: ОСОБА_1 - за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65004, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 95) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65072, м. Одеса, пл. Бориса Деревянка, 1), за участю третьої особи ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.10.2017 року відкрито провадження у справі №523/14355/17 за адміністративним позовом Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.05.2018 року залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.11.2018 року адміністративну справу №523/14355/17 передано на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

18 грудня 2018 року справа №523/14355/17 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю по справі ОСОБА_3

Ухвалою суду від 08 січня 2019 року адміністративну справу №523/14355/17 прийнято до провадження, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду окремих категорій термінових справ та призначено судове засідання на 15.01.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.02.2019 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження ВП №53387466 з примусового виконання виконавчого листа №523/6003/15 від 06.02.2017 року, виданого Суворовським районним судом м.Одеси. 10.10.2017 року на адресу управління надійшла постанова про стягнення виконавчого збору від 06.10.2017 року ВП №53387466 за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі 12800 грн.

На думку представника позивача, вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на наступне. Розпорядженням від 09.12.2016 року позивачем здійснено поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.03.2015 року в межах суми стягнення за один місяць відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року №523/6003/15-а. Доплата за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 у суми 1049 грн. була виплачена у січні 2017 року. Розпорядженням від 30.01.2017 року Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі ОСОБА_2 здійснено поновлення виплати пенсії з 01.04.2015 року відповідно до Ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2017 року по справі №523/6003/15-а. Доплата за період з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року у розмірі 26905,84 грн. була виплачена у березні 2017 року. Враховуючи вищевикладене, на думку представника позивача, постанова суду була виконана в межах добровільного строку. Нарахувати пеню виходячи з розрахунку 120% відсотків річних облікової ставки Національного банку України управління не має можливості, оскільки утримання пенсії на підставі рішення №107 від 25.02.2015 року та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.2015 року ОСОБА_2 проводилась (виплата пенсії була припинена з 01.03.2015 року), про що було повідомлено відповідача листом від 27.02.2017 року №3225/03. Посилаючись на ч.9 ст 27 Закону України «Про виконавче провадження», представник позивача просить суд скасувати постанову про стягнення виконавчого збору з Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси, винесену 06.10.2017 року старшим державним виконавцем управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гринчишиною О.С. у виконавчому провадженні ВП№53387466 у зв'язку з фактичним виконанням у встановлений строк на самостійне виконання рішення суду.

15 січня 2019 року від представника позивача до суду надійшла заява (вх.№1437/19), в якій представник просив суд розглянути справу у порядку письмового провадження.

У судовому засіданні, призначеному на 15.01.2019 року, за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 17.01.2019 року.

17 січня 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ЕП/358/19), в якому заперечуючи проти задоволення адміністративного позову Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, посилаючись на ст.ст. 26, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», представник відповідача зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебував виконавчий лист №523/6003/15-а , виданий Суворовським районним судом м. Одеси від 06.10.2017 року. 13.02.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.03.2017 року на адресу Відділу надійшов лист Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі вих.№3225/03 від 27.02.2017 року, яким повідомлено, що нарахувати пеню виходячи з розрахунку 120% відсотків річних облікової ставки Національного банку України управління не має можливості, оскільки утримання пенсії на підставі рішення №107 від 25.02.2015 року та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.2015 року ОСОБА_2 проводилась (виплата пенсії була припинена з 01.03.2015 року). Як зазначає представника відповідача, 22.03.2017 року позивачу було направлено вимогу державного виконавця. 03.04.2017 року до відділу, за вих.№4700/03 від 29.03.2017 року від позивача надійшла відповідь на вимогу, в якій зазначено, що Розпорядженням управління від 30.01.2017 року ОСОБА_2 здійснено поновлення виплати пенсії з 01.04.2015 відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного руду м. Одеси від 11,01.2017 №523/6003/15-а. Доплату за період з 01.04.2015 по 28.02.2017 у розмірі 26905,84 грн. виплачено у березні поточного року. 05.10.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу в подвійному розмірі відповідно до ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження». У зв'язку із чим, 06.10.2017 року виконавче провадження було закінчено відповідно пункту 11 частини 1 статті 39 Закону, про що винесено відповідну постанову, копію якої направлено сторонам та з оригіналом виконавчого документу до суду. Представник відповідача зазначив, що на підставі викладеного та керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» 06.10.2017 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн. з Суворовського об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Одесі. На думку представника відповідача оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 06.10.2017 року є правомірною, оскільки виконавче провадження закінчено відповідно пункту 11 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

16 січня 2019 року від представника позивача до суду надійшла заява (вх.№1437/19), в якій представник просив суд розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

17 січня 2019 року від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, у порядку письмового провадження (вх.№1779/19).

У судовому засіданні 17.01.2019 року представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав невиконання Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року по справі №523/6003/15-а. Вказуючи на те, що рішення суду, що набрало законної сили 11.01.2017 року виконано частково, представник третьої особи, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника третьої особи проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року по справі №523/6003/15-а позов ОСОБА_2 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, за участю третьої особи Одеської обласної МСЕК № 2 про визнання неправомірними дій, визнання противоправними та скасування постанов, відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Визнано противоправним та скасовано рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №107 від 25.02.2015 року про утримання надміру виплачених сум щодо ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1); визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.2015 року про припинення виплати пенсії щодо ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1). Зобов'язано Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () поновити ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) виплати пенсії по інвалідності 2 групи з дитинства шляхом повернення призначеного належного розрахунку розміру пенсії по інвалідності 2 групи. Зобов'язано Суворовське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () повернути ОСОБА_2 всі безпідставно утримані кошти, згідно рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №107 від 25.02.2015 року та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.2015 року, відповідно до вимог ч. 3 ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України у триденний строк з дати набуття рішенням законної сили. Постановлено допустити негайне виконання постанови за один місяць. Стягнуто з Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі () на користь ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 73 гривні, витрати за проведення експертизи у розмірі 3170 гривень 88 копійок, а всього стягнути суму у розмірі 3243 гривні 88 копійок. Позовні вимоги ОСОБА_2 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 6061 гривень 28 копійок, моральної шкоди у розмірі 30000 гривень - залишено без задоволення.

Вищезазначена постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року набрала законної сили 11.01.2017 року.

06 лютого 2017 року Суворовським районним суду м. Одеси видано виконавчий лист №523/6003/15-а про зобов'язання Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі повернути ОСОБА_2 Михалійвні всі безпідставно утримані кошти, згідно рішення УПФУ в Суворовському районі . Одеси №107 від 25.02.2015 року та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.2015 року, відповідно до вимог ч.3 ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-V з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України у триденний строк з дати набуття рішенням законної сили.

13 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гринчишиною Олександрою Сергіївною було відкрито виконавче провадження ВП№53387466 з примусового виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеси від 06.02.2017 року №523/6003/15-а.

27 лютого 2017 року №3225/03 Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі було направлено лист на адресу відповідача, яким повідомлено, що нарахувати пеню виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України управління немає можливості, оскільки утримання з пенсії на підставі рішення №107 від 25.02.2015 року та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.215 року ОСОБА_2 не проводилась (виплата пенсії з 01.03.2015 року були припинена. З огляду на зазначене, позивач просив закрити виконавче провадження.

06 жовтня 2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гринчишиною Олександрою Сергіївною було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору з боржника - Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі за примусове виконання рішення немайнового характеру у розмірі 12800 грн. у виконавчому провадженні №53387466.

Вищевказану постанову про стягнення виконавчого збору від 06.10.2017 року отримано позивачем 10.10.2017 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою від 06.10.2017 року, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову Суворовського об'єднаного Пенсійного фонду України в Одеській області з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі за текстом - Закон № 1404-VІІІ).

Статтею 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною 1 ст. 5 Закону Закон №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

В той же час, на підставі ч.3 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Суд зазначає, що ч.9 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У позовній заяві зазначено, що розпорядженням від 09.12.2016 року Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі ОСОБА_2 здійснено поновлення виплати пенсії з 01.03.2015 року в межах суми стягнення за один місяць відповідно до Постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року №523/6003/15-а. Доплата за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року у розмірі 1049,00 грн. була виплачена у січні 2017 року.

Окрім цього зазначено, що розпорядженням Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі від 30.01.2017 року ОСОБА_2 здійснено поновлення виплати пенсії з 01.04.2015 року. Доплата за період з 01.04.2015 року по 28.02.2017 року у розмірі 26905,84 була виплачена у березні 2017 року. Однак нарахувати пеню виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України управління немає можливості, оскільки утримання з пенсії на підставі рішення №107 від 25.02.2015 року та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.215 року ОСОБА_2 не проводилась (виплата пенсії з 01.03.2015 року були припинена. З огляду на зазначене, позивач просив закрити виконавче провадження.

З огляду на зазначене позивач вважає, що постанова суду була виконана в межах добровільного строку.

При цьому, позивач фактично визнає, що постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 23.11.2017 року по справі №523/6003/15-а не виконано в частині нарахування пені виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України управління на суми безпідставно утриманих коштів згідно рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №107 від 25.02.2015 року та рішення УПФУ в Суворовському районі м. Одеси №35 від 27.03.2015 року, відповідно до вимог ч. 3 ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Отже закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" не мало місця.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 року по справі №523/7118/17 скасовано постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 17.07.2017 року та прийняту нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконною та скасування постанови від 14.03.2017 року про накладення штрафу.

Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови, яка набрала законної сили 22.12.2017 року, судом апеляційної інстанції встановлено, що Суворовським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі судове рішення по справі №523/6003/15-а станом на дату прийняття оскарженої постанови про накладення штрафу виконано не було.

Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів щодо виконання вищезазначеного рішення суду як у добровільному так і примусовому порядку, суд дійшов висновку, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гринчишиною Олександрою Сергіївною правомірно прийнято постанову ВП№53387466 від 06.10.2017 року про стягнення виконавчого збору за примусове виконання рішення суду відповідно до виконавчого листа 523/6003/15-а від 06.02.2017 року.

Вирішуючи спір, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наведений у постанові від 07.03.2018 року у справі №750/7624/17 про те, що ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачає обов`язок боржника сплати виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1.2 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доводи відповідача в обґрунтування правомірності прийнятого спірного є доречними, відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, викладених у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 260-262, 268, 269, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65004, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 95) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65072, м. Одеса, пл. Бориса Деревянка, 1), за участю третьої особи ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору відмовити.

Роз'яснити учасникам справи, що судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення згідно ч.6 ст.287 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.