Справа № 810/537/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/537/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого-судді: Кучми А.Ю.
суддів: Безименної Н.В., Бєлової Л.В.
за участю секретаря: Тищенко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 (дата виготовлення повного тексту 21.09.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення коштів,-
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просив з урахуванням уточненого позову (а.с. 29-33):
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь 4296,60 грн невиплаченої щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень 2016 року;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь 6099,15 грн невиплаченої щомісячної додаткової грошової винагороди за вересень 2016 року;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь 2165,08 грн компенсації втрати доходів за несвоєчасну виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь 2000,00 грн компенсації моральної шкоди.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року є протиправними, оскільки до виконання обов`язків за новою посадою старшого штурмана запасного командного пункту військової частини НОМЕР_2 приступив з 14.10.2016, а тому виплатити позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду за серпень та вересень 2016 року мав саме відповідач.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та додатково стягнути з відповідача 10 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

Вимоги апелянт обґрунтовує тим, що військовослужбовцям, які вибули з військових частин із збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: у службове відрядження одиночним порядком, у тому числі на збори, курси, навчання, або в складі підрозділу за час перебування у відрядженні. Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивач був звільнений від виконання обов`язків за посадою старший офіцер відділу бойової підготовки лише з 14.10.2016. Тобто, незважаючи на те, що дану посаду було скорочено з 01.08.2016 позивач продовжував виконувати свої обов`язки старшого офіцера бойової підготовки при виконанні службових (бойових) завдань у Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей до 14.10.2016, а отже виплата щомісячної додаткової винагороди не повинна припинятись. Апелянт зазначає, що продовжував виконувати обов`язки за посадою старшого офіцера бойової підготовки до 14.10.2016 дати повернення з відрядження до В/ч НОМЕР_1 , коли здав справи і припинив виконувати обов`язки за посадою старшого офіцера відділу бойової підготовки.

У судове засідання 16.01.2019 з`явились представники позивача та відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За матеріалами справи: згідно витягу із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 83 дск від 04.07.2016 підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 залучено до проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, відряджено в район її проведення з підпорядкуванням керівнику Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 12.07.2016 (а.с.7).

Згідно витягу із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 194 дск від 12.07.2016 підполковник ОСОБА_1 , старший офіцер відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 прибув до складу сил та засобів, які долучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення з метою виконання службових (бойових) завдань з 12.07.2016 (а.с. 8).

Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 304 від 29.07.2016, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу бойової підготовки повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повітряних Сил Збройних Сил України увільнено від займаної посади і призначено старшим штурманом запасного командного пункту 192 Центру управління та оповіщення Повітряного командування «Центр» повітряних Сил Збройних Сил України (а.с. 10).

Відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України № Д-322/1/8ДСК від 04.05.2016 та директиви Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № Д-350/106/1/5ДСК/ОШ від 06.05.2016, з 01.08.2016 введено в дію новий штат № 01/139-51 (01). Згідно цього штату посада старшого офіцера відділу бойової підготовки, яку обіймав підполковник ОСОБА_1 була скорочена.

Згідно витягу із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 117дск від 21.09.2016 підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 відкликано з району проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях до місця постійної дислокації та виведено з підпорядкування керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 12.10.2016 (а.с. 11).

Витягом із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 286дск від 12.10.2016 слід вважати підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу бойової підготовки військової частини НОМЕР_1 таким, що вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення до пункту постійної дислокації з 12.10.2016 (а.с. 12).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 216 від 17.10.2016 підполковника ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 304 від 29.07.2016 на посаду старшого штурмана запасного командного пункту військової частини НОМЕР_2 , ВОС-0627002, який прибув із військової частини НОМЕР_1 м. Васильків Київської області, з 14.10.2016 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення - на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 , продовольче та речове до військової частини НОМЕР_3 , по службі РАО до військової частини НОМЕР_4 і слід вважати таким, що з 14.10.2016 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 1 130,00 грн на місяць, шпк "підполковник" (а.с. 13).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 № 5 від 12.01.2018 щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 рік, позивачу у вересні та жовтні 2016 року не виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода (а.с. 85).

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень 2016 року у розмірі 4296,60 грн та за вересень 2016 року у розмірі 6099,15 грн, звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена наказом Міноборони № 595 від 15.11.2010 визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).

Згідно п. 4 Інструкції ( в редакції спірних правових відносин) виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).

Військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття у службове відрядження одиночним порядком, у тому числі на збори, курси, навчання, або в складі підрозділу - за час перебування у відрядженні.

Крім того, згідно витягу із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) № 286 дск від 12.10.2016 вбачається, що вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення до пункту дислокації полковника ОСОБА_1 саме, як старшого офіцера відділу бойової підготовки В/ч НОМЕР_1 .

З витягу із наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України № 117дск від 21.09.2016 відкликано з району проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях до місця постійної дислокації та виведено з підпорядкування керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей нижчезазначених військовослужбовців Збройних Сил України та військову техніку з 12.10.2016 позивача саме, як старшого офіцера відділу бойової підготовки В/ч НОМЕР_5 .

Згідно витягу із наказу командира В/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 216 від 17.10.2016 підполковника ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) № 304 від 29.07.2016 на посаду старшого штурмана запасного командного пункту військової частини НОМЕР_2 , ВОС-0627002, який прибув із В/ч НОМЕР_1 м. Васильків Київської області лише з 14.10.2016 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення на фінансове забезпечення до В/ч НОМЕР_2 , продовольче та речове до військової частини НОМЕР_3 , по службі РАО до В/ч НОМЕР_4 і вважається таким, що з 14.10.2016 справи та посаду прийняв і приступав до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 1130 грн на місяць, шпк «підполковник».

В той же час, як зазначає сам апелянт, відповідачем виплачена щомісячна додаткову грошова винагорода за серпень-вересень 2016 року після подачі позивачем позову до суду 18.05.2018, що підтверджується довідкою № 79 від 18.05.2018 та платіжною відомістю, що містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 4296,60 грн невиплаченої позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень 2016 року та за вересень 2016 року задоволенню не підлягають.

За статтею 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 03.07.2018 (справа № 521/940/17), від 19.12.2011 (справа №6-58цс11), від 11.07.2017 (справа № 21-2003а16).

Зазначене спростовує доводи відповідача про те, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою КМ України № 159 від 21.02.2001 є порушенням встановлених строків виплати нарахованих доходів з вини власника або уповноваженого ним органу. Доводи відповідача про те відсутність вини В/ч НОМЕР_1 за несвоєчасну виплату позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року спростовується матеріалами справи.

У зв`язки з викладеним, колегія суддів вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 2165,08 грн компенсації втрати доходів за несвоєчасну виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року;

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь компенсації моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частин першої та другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 даної Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, позивачем не доведено факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме неправомірними діями відповідача. Також, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування шкоди в сумі 2000,00 грн та не підтверджено її документально.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведено факт заподіяння саме відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів доходить висновку, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Апелянт зазначив (з урахуванням заяви про уточнення витрат на професійну правову допомогу), що поніс витрати на професійну правову допомогу в сумі 14 500 грн, яку йому надавало Адвокатське об`єднання «Інвікта». Вартість правової допомоги підтверджується:
- договором між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Інвікта» від 29.01.2018;
- детальним описом наданих послуг № 1 від 02.05.2018 за договором від 29.01.2018 про надання послуг у сфері права, який включає юридичний аналіз документів наданих замовником та усна консультація щодо неправомірності невиплати щомісячної додаткової грошової допомоги, написання позовної заяви та здійснення розрахунку компенсації витрат доходів; підготовка позовної заяви та доданих до неї матеріалів та направлення її до суду; підготовка заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду; участь у судовому засіданні;
- ордером на надання правової допомоги серії КВ № 297017;
- квитанцією № 67 від 04.06.2018.

Тобто, в матеріалах справи міститься належне підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 2165,08 грн компенсації втрати доходів за несвоєчасну виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року та прийняти в цій частині нову постанову.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ) - 2165 (дві тисячі сто шістдесят п`ять) грн. 08 (вісім) коп. компенсації втрати доходів за несвоєчасну виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за серпень та вересень 2016 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ) компенсацію витрат на професійну правову допомогу в розмірі фактично понесених витрат в сумі 14500,00 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) гривень.

В решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21.01.2019.
Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова