Справа № 810/2434/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року м.Київ справа № 810/2434/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов’язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Київській області № 802/12 від 21.02.2018 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» ;

- зобов’язати ГУ ДФС Київській області здійснити відміну анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» , не змінюючи дату реєстрації ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» платником податку на додану вартість та не змінюючи індивідуальний податковий номер 94, та відновити ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» статус платника податку на додану вартість з 1 серпня 2015 року;

- зобов’язати Державну фіскальну службу України відновити ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» статус платника податку на додану вартість з 1 серпня 2015 року в службових інформаційних, інформаційно-телекомунікаційних системах (базах даних, Реєстрах тощо) органів ДФС не змінюючи дату реєстрації ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» платником податку на додану вартість та не змінюючи індивідуальний податковий номер 94.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2018 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 21.02.2018 Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято рішення №802/12 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартістю Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС» з підстав неподання позивачем протягом періоду з січня по грудень 2017 року податкових декларацій з податку на додану вартість з показниками, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов’язання чи податкового кредиту.

Проте, позивач не погоджується з висновками контролюючого органу, які зумовили прийняття спірного рішення.

Позивач повідомив, що між ним та податковим органом було укладено договір про визнання електронних документів від 27.08.2015 №270820151.

Проте, позивач не мав можливості подавати податкову звітність в електронній формі, оскільки відповідно до квитанції від 19.08.2016 подані ним в електронній формі документи не були прийняті. Так, у вказаній квитанції в графі «виявлені помилки» зазначено про можливе розірвання вищевказаного договору. Разом з тим, позивач наголосив на тому, що ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» не отримувало від податкового органу жодної інформації про розірвання вказаного договору.

Позивач зазначив, що з огляду на неможливість подання податкової звітності в електронній формі, ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» здійснювало подання податкових декларацій з ПДВ в паперовому вигляді, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення податковому органу поштових відправлень від 20.04.2017, 18.05.2017, 04.07.2017, 07.07.2017, 09.10.2017, 18.11.2017 та 18.12.2017.

Крім того, позивач зазначив, що з інформації з електронного кабінету товариства вбачається, що відповідач здійснював реєстрацію поданих позивачем податкових декларацій з ПДВ, що на думку позивача, спростовує висновки податкового органу про неподання товариством протягом 12 послідовних місяців податкової звітності з ПДВ.

Також позивач зазначив про те, що ним були отримані квитанції № від 13.04.2017 та № від 12.02.2018 про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 31.03.2017 №92 та від 31.01.2018 №1, що свідчить про здійснення ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» постачання/придбання товарів з метою формування податкового кредиту.

Головне управління ДФС у Київській області, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначило про те, що з 01.01.2015 Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України” № 1621-VII від 31.07.2014 було введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість, про що було внесено відповідні зміни до статті 49 Податкового кодексу України, що в свою чергу, зумовило виникнення у платників податків обов’язку щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість виключно у електронній формі.

Відповідач зауважив, що згідно даних про реєстрацію договорів про визнання електронних документів дію договору №270820151 з ТОВ «АСТЕР ПЛЮС», який діяв з 27.08.2015, припинено 22.01.2018 у зв’язку із тим, що порушено вимоги ст.13 Закону України «Про електронний цифровий підпис», а саме прострочено сертифікат директора. Цією ж датою було прийнято заяву про приєднання до договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 №1013001. Станом на 11.07.2018 зазначений договір є чинним.

Відповідач зазначив, що в ході проведення аналізу показників податкової звітності з податку на додану вартість Комісією по анулюванню свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ встановлено, що ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» протягом 12 послідовних місяців не подає до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість за період з січня 2017 року по грудень 2017 року включно, а тому на думку відповідача, прийняття спірного рішення є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Присутній у судових засіданнях 12.07.2018, 23.08.2018, 20.09.2018, 18.10.2018, 13.11.2018 та 13.12.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Присутні у судових засіданнях 12.07.2018, 23.08.2018, 20.09.2018, 18.10.2018, 13.11.2018 та 13.12.2018 представники відповідачів проти позову заперечували та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Присутній у судовому засіданні 13.12.2018 представник позивача заявив клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Присутній у судовому засіданні 13.12.2018 представник відповідачів проти вказаного клопотання не заперечував.

Згідно із ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Частиною 3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи клопотання представника позивача, протокольною ухвалою суду від 13.12.2018 було постановлено здійснити подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС» (ідентифікаційний код 39868935, місцезнаходження: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м.Вишневе, вул.Святошинська, буд.41, оф.10) 01.07.2015 зареєстровано в якості юридичної особи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 23.04.2018 (т.1, а.с.15-19).

Відповідно до витягу з Реєстру платників податку на додану вартість №007 від 05.01.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС» з 01.08.2015 зареєстровано платником податку на додану вартість (т.1, а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2015 між ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві, в якому на той час перебувало на обліку товариство, та ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» було укладено договір про визнання електронних документів №270820151 (т.1, а.с.24-26).

Відповідно до квитанцій №1 та №2 від 29.08.2015 вказаний договір був отриманий Державною фіскальною службою України (т.1, а.с.27-28).

Судом встановлено, що 21.02.2018 Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято рішення №802/12 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС».

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС» є встановлення факту неподання позивачем податкових декларацій з податку на додану вартість протягом періоду з січня 2017 року по грудень 2017 року з показниками, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов’язання чи податкового кредиту, та має за останні 12 календарних місяців обсяги оподаткування операцій 0 гривень.

У рішення зазначено, що неподання позивачем податкових декларацій з податку на додану вартість протягом періоду з січня 2017 року по грудень 2017 року підтверджується реєстром податкових декларації за 12 послідовних місяців від 11.01.2018 б/н.

У рішенні вказано, що датою анулювання реєстрації є 21.02.2018 (т.1, а.с.13).

Вказане рішення було направлено Головним управлінням ДФС у Київській області на адресу позивача листом від 10.04.2018 №6860/10/10-36-12-01 (т.1, а.с.12).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття Головним управлінням ДФС у Київській області рішення №802/12 від 21.02.2018 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС», позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування та зобов’язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку є, зокрема, будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу. Згідно з п.184.1 ст.184 Податкового кодексу України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо: а) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку протягом попередніх 12 місяців, подала заяву про анулювання реєстрації, якщо загальна вартість оподатковуваних товарів/послуг, що надаються такою особою, за останні 12 календарних місяців була меншою від суми, визначеної статтею 181 цього Кодексу, за умови сплати суми податкових зобов'язань у випадках, визначених цим розділом; б) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, прийняла рішення про припинення та затвердила ліквідаційний баланс, передавальний акт або розподільчий баланс відповідно до законодавства за умови сплати суми податкових зобов'язань із податку у випадках, визначених цим розділом; в) будь-яка особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку, умова сплати якого не передбачає сплати податку на додану вартість; г) особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту; ґ) установчі документи будь-якої особи, зареєстрованої як платник податку, визнані рішенням суду недійсними; д) господарським судом винесено ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута; е) платник податку ліквідується за рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб'єкта господарювання) або особу звільнено від сплати податку чи її податкову реєстрацію анульовано (скасовано, визнано недійсною) за рішенням суду; є) фізична особа, зареєстрована як платник податку, померла, її оголошено померлою, визнано недієздатною або безвісно відсутньою, обмежено її цивільну дієздатність; з) припинено дію договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції (для платників податку, зазначених у підпунктах 4, 5 і 8 пункту 180.1 статті 180 цього Кодексу) або закінчився строк, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку.

Згідно з п.184.2 т.184 Податкового кодексу України анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті "а" пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.

Анулювання реєстрації здійснюється на дату подання заяви платником податку або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації; зазначену в судовому рішенні; припинення дії договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції або закінчення строку, на який утворено особу, зареєстровану як платник податку; що передує дню втрати особою статусу платника податку на додану вартість.

При цьому датою анулювання реєстрації платника податку визначається дата, що настала раніше.

Пунктом 184.3 ст.184 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган анулює реєстрацію особи як платника податку, що подав заяву про анулювання реєстрації, якщо встановить, що він відповідає вимогам пункту 184.1 цієї статті.

Про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов'язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації (п.184.10 ст.184 Податкового кодексу України).

Порядок реєстрації платників податку на додану вартість, анулювання реєстрації платників податку на додану вартість, ведення реєстру платників податку на додану вартість, присвоєння індивідуального податкового номера платника податку на додану вартість, оприлюднення даних з Реєстру, перереєстрації платників податку на додану вартість, ведення документації при реєстрації / анулюванні реєстрації платників податку на додану вартість та формування і надання витягів та довідок з Реєстру визначені Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України 14.11.2014 №1130 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2014 за №1456/26233 (далі-Положення №1130).

Відповідно до п.3.1 розділу ІІІ Положення №1130 реєстрація осіб платниками ПДВ, перереєстрація платників ПДВ проводяться шляхом внесення записів до Реєстру із формуванням за кожним таким записом окремого ідентифікатора.

Особа є зареєстрованою платником ПДВ з відповідної дати реєстрації, внесеної до Реєстру. Реєстрація платника ПДВ є анульованою з дати виключення цього платника ПДВ з Реєстру згідно з розділом V цього Положення. Розділом V Положення №1130 визначений порядок анулювання реєстрації платників податку на додану вартість.

Так, згідно із пп. “г” п.5.1 розділу V Положення №1130 реєстрація діє до дати анулювання, яке відбувається у випадках, визначених пунктом 184.1 статті 184 розділу V Кодексу, якщо особа, зареєстрована як платник ПДВ, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту. Абзацами 3-4 п.5.2 розділу V Положення №1130 передбачено, що при розгляді питання анулювання реєстрації згідно з підпунктом "г" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункт "г" пункту 5.1 цього розділу) 12 місяців визначаються із урахуванням того, що: не враховується місяць, в якому проведено реєстрацію особи платником ПДВ, якщо особа зареєстрована платником ПДВ з дня іншого ніж перший день календарного місяця; включаються останні 12 послідовних податкових місяців, за які подані податкові декларації (у разі подання декларацій) або сплив строк подання податкових декларацій (у разі неподання декларацій) до отримання чи складання контролюючим органом документа, який є підставою для анулювання реєстрації. Анулювання реєстрації здійснюється шляхом виключення платника ПДВ з Реєстру. Відповідно до п.5.5 розділу V Положення №1130 анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу (підпункти "б" - "з" пункту 5.1 цього розділу).

Контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав.

Рішення про анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей). Такими документами є:1) затверджений ліквідаційний баланс, передавальний акт, розподільчий баланс або документальне підтвердження факту затвердження цих документів (для платників ПДВ - юридичних осіб) та відомості (документи), якими підтверджується наявність у Єдиному державному реєстрі запису про прийняття рішення про припинення юридичної особи, або копія такого рішення (для юридичних осіб, відомості про яких не включаються до Єдиного державного реєстру), заява або повідомлення платника ПДВ, уповноваженого органу чи особи про прийняття рішення про припинення платника ПДВ (для постійних представництв нерезидентів, договорів про спільну діяльність, договорів управління майном, угод про розподіл продукції), відомості (документи), якими підтверджується наявність у Єдиному державному реєстрі запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (для фізичних осіб - підприємців) (підстава - підпункт "б" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу); 2) заява про реєстрацію платника єдиного податку суб'єкта господарювання, який відповідає будь-якій із умов (підстава - підпункт "в" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу): є платником єдиного податку за фіксованою ставкою відповідно до пункту 293.2 статті 293 розділу XIV Кодексу;є платником єдиного податку за ставкою, що не передбачає сплати податку на додану вартість відповідно до підпункту 2 пункту 293.3 статті 293 розділу XIV Кодексу, і не переходить у встановленому Кодексом порядку на сплату єдиного податку за ставкою, що передбачає сплату податку на додану вартість; є фізичною особою - підприємцем, яка провадить діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння та для якої ставка єдиного податку має відповідати абзацу четвертому пункту 293.3 статті 293 розділу XIV Кодексу; є платником єдиного податку третьої групи та відповідно до підпункту 298.1.5 пункту 298.1 статті 298 розділу XIV Кодексу самостійно переходить на сплату єдиного податку, встановленого для першої або другої групи, чи обирає ставку єдиного податку, встановлену для третьої групи, яка включає податок на додану вартість до складу єдиного податку; 3) довідка про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстр (перелік) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців (підстава - підпункт "г" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу). У реєстрі (переліку) зазначаються дані про реєстрацію особи платником ПДВ та по кожній декларації (податковому розрахунку) - податковий період, дата надходження декларації (податкового розрахунку) до контролюючого органу, загальні обсяги постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту звітного періоду, вказані у відповідних рядках та колонках податкової декларації (податкового розрахунку); 4) судове рішення щодо визнання недійсними установчих документів (підстава - підпункт "ґ" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу); 5) ухвала суду про ліквідацію юридичної особи - банкрута, відомості з Єдиного державного реєстру про внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення банкрута (підстава - підпункт "д" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу); 6) судове рішення щодо припинення юридичної особи чи підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов'язане з банкрутством, відомості з Єдиного державного реєстру про внесення запису щодо такого рішення (підстава - підпункт "е" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу); 7) судове рішення про анулювання (скасування, визнання недійсною) податкової реєстрації, про звільнення від сплати податку на додану вартість (підстава - підпункт "е" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу); 8) судове рішення про скасування (визнання недійсною) державної реєстрації юридичної особи у випадках, передбачених законом, якщо таке рішення прийнято судом до 01 липня 2004 року, крім судового рішення про визнання юридичної особи банкрутом, відомості з Єдиного державного реєстру про початок процесу проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення юридичної особи шляхом її ліквідації (підстава - підпункт "е" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу); 9) інформація органів державної реєстрації актів цивільного стану про смерть фізичної особи, відомості з Єдиного державного реєстру щодо смерті фізичної особи - підприємця (підстава - підпункт "є" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу); 10) судове рішення про оголошення фізичної особи - підприємця померлою, про визнання фізичної особи - підприємця безвісно відсутньою, про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або обмеження її цивільної дієздатності, відомості з Єдиного державного реєстру щодо такого рішення (підстава - підпункт "є" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу); 11) документ, який підтверджує припинення дії договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції (підстава - підпункт "з" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу); 12) документ, який підтверджує закінчення строку, на який утворено особу, зареєстровану як платник ПДВ (підстава - підпункт "з" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу); 13) інші підтвердні документи (відомості) у випадках, передбачених Кодексом.

Згідно з п.5.6 розділу V Положення №1130 за наявності зазначених підтвердних документів (відомостей) контролюючий орган за місцем перебування на обліку платника податків приймає рішення про анулювання реєстрації особи - платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов'язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на додану вартість відповідно до законодавства.

Рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ за самостійним рішенням контролюючого органу оформляється за формою N 6-РПДВ (додаток 5). Таке рішення складається у двох примірниках комісією, утвореною відповідно до розпорядження контролюючого органу, та підписується керівником контролюючого органу. У рішенні про анулювання реєстрації платника ПДВ обов'язково вказуються підстави (одна або декілька) для такого анулювання з посиланням на відповідні норми Кодексу.

Дата підписання рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ уважається днем прийняття такого рішення. Рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у день підписання реєструються у журналі обліку рішень про анулювання реєстрації платників ПДВ за формою N 6-РЖ (додаток 6). Номер рішення відповідає порядковому номеру запису в цьому журналі.

Один примірник рішення зберігається в контролюючому органі, який прийняв рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Документи чи копії документів, на підставі яких контролюючий орган прийняв рішення про анулювання реєстрації, мають бути додані до цього примірника рішення.

Абзацом 1 п.5.7 розділу V Положення №1130 визначено, що протягом трьох робочих днів після дня анулювання один примірник рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ надсилається контролюючим органом особі, реєстрацію якої анульовано, за місцезнаходженням або місцем проживання такої особи або за наявності відомостей про комісію з припинення (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію) або ліквідатора такої особи - за місцезнаходженням комісії. Примірник рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ уважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано листом з повідомленням про вручення або передано під розписку самому платнику податків - фізичній особі або відповідальній особі платника податків - юридичної особи чи будь-якій особі за наявності належним чином оформленої довіреності від платника податків (далі - Представник платника). Особа, яка отримує рішення, має пред'явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу. Відповідно до п.5.11 розділу V Положення №1130 анулювання реєстрації здійснюється на дату: подання заяви платником ПДВ або прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації; зазначену в судовому рішенні; припинення дії договору про спільну діяльність, договору управління майном, угоди про розподіл продукції або закінчення строку, на який утворено особу, зареєстровану як платник ПДВ; що передує дню втрати особою статусу платника ПДВ.

При цьому датою анулювання реєстрації платника ПДВ визначається дата, що настала раніше. Отже, анулювання реєстрації платника податку за рішенням податкового органу на підставі пп. “г” п.184.1 ст.184 Податкового кодексу України можливе лише за обставин неподання платником податку на додану вартість декларацій з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або подання такої декларації з податку на додану вартість з показниками про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Такі обставини мають підтверджуватись як самими деклараціями з податку на додану вартість, так і документами, які визначені у п.5.5 розділу V Положення №1130.

Як зазначено вище, у рішенні про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС» від 21.02.2018 №802/12 в якості підстави анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС» зазначено встановлення факту неподання позивачем податкових декларацій з податку на додану вартість протягом періоду з січня 2017 року по грудень 2017 року з показниками, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов’язання чи податкового кредиту, та має за останні 12 календарних місяців обсяги оподаткування операцій 0 гривень. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» було подано податкову звітність з ПДВ у період з 01.05.2016 по 30.04.2017 поштою.

Крім того, позивач зауважив, що не мав можливості подавати податкову звітність в електронній формі, оскільки відповідно до квитанції від 19.08.2016 подана ним електронна звітність не була прийнята. Так, у вказаній квитанції в графі «виявлені помилки» зазначено про можливе розірвання договору про визнання електронних документів від 27.08.2015 №270820151. Разом з тим, позивач наголосив на тому, що ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» не отримувало від податкового органу жодної інформації про розірвання вказаного договору.

В свою чергу, відповідач, Головне управління ДФС у Київській області, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначило про те, що з 01.01.2015 Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України” № 1621-VII від 31.07.2014 було введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість, про що було внесено відповідні зміни до статті 49 Податкового кодексу України, що в свою чергу, зумовило виникнення у платників податків обов’язку щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість виключно у електронній формі.

Відповідач зазначив, що в ході проведення аналізу показників податкової звітності з податку на додану вартість Комісією по анулюванню свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ встановлено, що ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» протягом 12 послідовних місяців не подає до контролюючого органу податкові декларації з податку на додану вартість за період з січня 2017 року по грудень 2017 року включно.

Крім того, відповідач зауважив, що згідно даних про реєстрацію договорів про визнання електронних документів дію договору №270820151 з ТОВ «АСТЕР ПЛЮС», який діяв з 27.08.2015, припинено 22.01.2018 у зв’язку із тим, що порушено вимоги ст.13 Закону України «Про електронний цифровий підпис», а саме прострочено сертифікат директора. Цією ж датою було прийнято Заяву про приєднання до договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 №1013001. Станом на 11.07.2018 зазначений договір є чинним.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Абзацами 1-2 п.46.5 ст.46 Податкового кодексу України визначено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).

Згідно з п.48.1 ст.48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків (п.48.2 ст.48 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Згідно з п.48.5 ст.48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна бути підписана:

керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником; Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку (пп.48.5.1 п.48.5 ст.48 ПКУ);

фізичною особою - платником податків або його представником (пп.48.5.2 п.48.5 ст.48 ПКУ);

особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації згідно із договором про спільну діяльність або угодою про розподіл продукції (пп.48.5.3 п.48.5 ст.48 ПКУ).

Податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу (п.48.7 ст.48 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.49.1 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з п.49.3 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 49.4 ст.49 Податкового кодексу України визначено, що платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році” №909-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності з 01.01.2016, було доповнено пункт 49.4 ст.49 Податкового кодексу України третім абзацом.

Так, відповідно до абз.3-4 п.49.4 ст.49 Податкового кодексу України у разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Контролюючим органам забороняється в односторонньому порядку розривати договір про визнання електронних документів.

У разі надсилання податкової декларації поштою, платник податку зобов'язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного контролюючого органу не пізніше ніж за п'ять днів до закінчення граничного строку подання податкової декларації, визначеного цією статтею, а при поданні податкової звітності в електронній формі, - не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає такий граничний строк (п.49.5 ст.49 Податкового кодексу України). Відповідно до п.49.8 ст.49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Згідно із п.49.9 ст.49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Пунктом 49.11 ст.49 Податкового кодексу України визначено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

На час виникнення спірних у цій справі правовідносин, подання електронної податкової звітності здійснювалося відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронний цифровий підпис» та згідно з Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року № 233 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.04.2008 р. за №320/15011 (далі - Інструкція №233), яка була чинна до 14.11.2017.

Відповідно до пункту першого розділу ІІ Інструкції №233 платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу криптографічного захисту інформації (ключ), керуючись цією Інструкцією та договором.

Примірний договір про визнання електронних документів міститься у додатку 1 до вказаної Інструкції, зміст якого передбачає, що договір укладається між платником податків та конкретним контролюючим органом в особі начальника, на підставі якого податковий орган і здійснює приймання та розшифровку поданих електронних документів.

15.11.2017 набрав чинності наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами» від 06.06.2017 №557, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.08.2017 за № 959/30827.

Згідно з п.2-3 розділу ІІ вказаного Порядку суб’єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, та встановлюють для них систему (способи) захисту. В інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних системах, які забезпечують обмін електронними документами, що містять державні інформаційні ресурси або інформацію з обмеженим доступом, повинен забезпечуватися рівень захисту цієї інформації, який відповідно до законодавства має відповідати ступеню обмеження доступу до неї.

Автор створює електронні документи у строки та відповідно до порядку, що визначені законодавством для відповідних документів в електронному та паперовому вигляді, із зазначенням всіх обов’язкових реквізитів та з використанням надійного засобу ЕЦП, керуючись цим Порядком, а також Договором (крім фізичних осіб, які не є самозайнятими особами).

Зазначене дозволяє дійти висновку, що на момент виникнення правовідносин, для реалізації обов'язку передбаченого абзацом другим пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, платник податків повинен мати засіб криптографічного захисту інформації (ключ) та чинний договір, укладений з конкретним податковим органом, який здійснює адміністрування податку на додану вартість.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що платники податків вправі самостійно обирати один із зазначених способів подачі податкової декларації лише у тому випадку, якщо інше не передбачено нормами Податкового кодексу України. Враховуючи наявність імперативного обов'язку щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість виключно в електронному вигляді, єдиний виняток передбачено змістом абзацу третього пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, а саме припинення дії попереднього договору на період до моменту складення нового договору. При цьому відповідний договір повинен відповідати всім законодавчо визначеним, описаним вище вимогам. Отже, наявність діючого договору про визнання електронних документів позбавляє платника податків можливості подавати податкову звітність з ПДВ у паперовому вигляді.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 11.12.2018 (справа №810/1711/17).

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 27.08.2015 між ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві та ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» було укладено договір про визнання електронних документів №270820151 (т.1, а.с.24-26).

Відповідно до квитанцій №1 та №2 від 29.08.2015 вказаний договір був отриманий Державною фіскальною службою України (т.1, а.с.27-28).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано до ДФС України на реєстрацію податкову накладну від 12.08.2016 №1 на суму 38100,00 грн. (у т.ч. ПДВ – 6350,00 грн.), виписану ТОВ «Тайкун» (т.1, а.с.200).

Відповідно до квитанції №1 від 19.08.2016 вказана податкова накладна не була прийнята, з підстав наявності помилки, а саме: «Порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів і електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв’язку. Можливо, розірвано договір визнання електронної звітності».

Судом встановлено, що 30.11.2017 між Києво-Святошинською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області та ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» було укладено договір про визнання електронних документів №1013001 (т.1, а.с.223-225).

22.01.2018 ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» було подано до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області заяву про приєднання від 22.01.2018 №1 до договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 №1013001 (т.1, а.с.37).

Відповідно до квитанції №1 від 22.01.2018 вказана заява була отримана податковим органом, а відповідно до квитанції №2 від 22.01.2018 – документ був прийнятий (т.2, а.с.10).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що станом на 19.08.2016 договір про визнання електронних документів №270820151 від 27.08.2015, укладений між позивачем та ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві, був розірваний, що не спростовано відповідачами.

У той же час, позивач приєднався до договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 №1013001 лише 22.01.2018.

Таким чином, у період з січня по грудень 2017 року у позивача був відсутній чинний договір про визнання електронних документів, що на думку суду, свідчить про наявність у позивача можливості подати податкову звітність з ПДВ за вказаний період у паперовому вигляді.

Позивачем на підтвердження подання контролюючому органу податкових декларацій з ПДВ за період з січня по грудень 2017 року у паперовому вигляду додані до матеріалів справи копії податкових декларацій з ПДВ за період з січня по грудень 2017 року, фіскальні чеки та рекомендовані поштові відправлення з відмітками про отримання ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві 07.07.2017, 01.10.2017, 13.11.2017, 18.12.2017 та Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області 17.01.2018 відповідної поштової кореспонденції (т.1, а.с.130-162).

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи скрін-шоти з електронного кабінету ТОВ «АСТЕР ПЛЮС», про прийняття контролюючим органом податкової звітності з ПДВ за березень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2017 року (т.1, а.с.52-57).

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у 2017 році ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» перебувало на обліку у ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві, а з 01.01.2018 позивач перебуває на обліку в Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Підставою зміни місця податкового обліку позивача є зміна місцезнаходження ТОВ «АСТЕР ПЛЮС».

Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 18.01.2019, зробленого судом, місцезнаходженням ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» станом на 26.12.2017 є: 01030, м.Київ Шевченківський р-н., вул.Леонтович, буд.7.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 23.04.2018 до Реєстру 27.12.2017 був внесений запис №2054743 про державну реєстрацію зміни місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до вказаного Витягу місцезнаходженням ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» станом на 27.12.2017 є: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м.Вишневе, вул. Святошинська, буд.41, оф.10 (т.1, а.с.15-19).

Головне управління ДФС у м.Києві листом від 17.09.2018 №28605/9/26-15-12-07-16 «Про надання інформації», надісланого на адресу суду, повідомило про те, що відповідно до інформаційних систем ДФС України «Податковий блок» ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» з 01.01.2018 перебуває на обліку за основним місцем обліку в Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Облікова справа ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» направлена за основним місцем обліку у зв’язку зі зміною місцезнаходження листом від 15.01.2018 №1350/7/26-59-08-01-25. Також у вказаному листі зазначено про те, що 09.10.2017 ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» надало поштою до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві (на паперових носіях) податкові декларації з податку на додану вартість за липень і серпень 2017 року, які складені з порушенням ст.48 Податкового кодексу України та не визнані як податкова звітність, про що підприємство повідомлено листом з повідомленням про вручення від 11.10.2017 №22935/10/25-59-08-05-17.

Вдруге, 28.12.2017 ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» надало поштою до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві (на паперових носіях) податкові декларації з податку на додану вартість за липень і серпень 2017 року, які складені з порушенням ст.48 Податкового кодексу України та не визнані як податкова звітність, про що підприємство повідомлено листом з повідомленням про вручення від 29.12.2017 №30003/10/26-59-08-05-17 (т.2, а.с.1-2).

Так до вказаного листа Головним управлінням ДФС у м.Києві додано копію листа ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві «Про передачу облікової справи», адресованого Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, яким Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було передано облікову справу ТОВ «АСТЕР ПЛЮС», у т.ч. податкові розрахунки за 2015-2017 роки (т.2, а.с.3).

Також до вказаного листа додано лист Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у Київській області «Про відмову у прийнятті податкової звітності» від 11.10.2017 №22935/10/26-59-08-05-17, в якому зазначено, що ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» 09.10.2017 було подано на паперових носіях податкові декларації з податку на додану вартість за липень, серпень та вересень 2017 року.

Податкова декларація з ПДВ за липень 2017 року складена з порушенням норм п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України, а саме: відсутній обов’язковий реквізит «підпис керівника підприємства» та недостовірний обов’язковий реквізит «дата подання звіту».

Податкова декларація з ПДВ за серпень 2017 року складена з порушенням норм п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України, а саме: недостовірний обов’язковий реквізит «дата подання звіту». У зв’язку з цим, вищевказана податкова звітність не вважається податковою декларацією (т.2, а.с.4).

Відповідно до листа Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві «Про відмову у прийнятті податкової звітності» від 29.12.2017 №30003/10/26-59-08-05-17 подані позивачем поштою на паперових носіях податкові декларації з податку на додану вартість за липень і серпень 2017 року, складені з порушенням норм п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України, а саме: недостовірний обов’язковий реквізит «податкова адреса», а тому така податкова звітність не вважається податковою декларацією (т.2, а.с.5).

Отже, зі змісту вказаних листів вбачається, що контролюючий орган відмовив у прийнятті поданих позивачем поштою у паперовій формі податкових декларацій з ПДВ за липень і серпень 2017 року.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що вказані листи не містять жодної інформації щодо відмови у прийняття поданої позивачем податкової декларації з ПДВ за вересень 2017 року.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист Києво-Святошинської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 01.11.2018 №826/7/10-13-11-02, до якого додані копії наступних податкових декларацій з податку на додану вартість, які були подані позивачем у 2017 році.

Так, позивачем було подано до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2017 року від 06.04.2017 з додатками до неї у паперовій формі.

Судом встановлено, що вказана податкова декларація 20.04.2017 була зареєстрована контролюючим органом за №, про що свідчить відбиток штампу про реєстрацію документу (т.2, а.с.42-47).

Позивачем було подано до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2017 року від 04.07.2017 з додатками до неї у паперовій формі.

Судом встановлено, що вказана податкова декларація 07.07.2017 була зареєстрована контролюючим органом за №, про що свідчить відбиток штампу про реєстрацію документу (т.2, а.с.49-52).

Позивачем було подано до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2017 року від 04.07.2017 з додатками до неї у паперовій формі.

Судом встановлено, що вказана податкова декларація 07.07.2017 була зареєстрована контролюючим органом за №, про що свідчить відбиток штампу про реєстрацію документу (т.2, а.с.53-56).

Позивачем було подано до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2017 року від 04.07.2017 з додатками до неї у паперовій формі.

Судом встановлено, що вказана податкова декларація 07.07.2017 була зареєстрована контролюючим органом за №, про що свідчить відбиток штампу про реєстрацію документу (т.2, а.с.57-60).

Також ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» було подано до Києво-Святошинської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2017 року від 10.01.2018 з додатками до неї у паперовій формі.

Судом встановлено, що вказана податкова декларація 17.01.2018 була зареєстрована контролюючим органом, про що свідчить відбиток штампу про реєстрацію документу (т.2, а.с.57-60).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що позивач подавав до контролюючих органів податкові декларації з податку на додану вартість за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень та грудень 2017 року.

При цьому, листами Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києва «Про відмову у прийнятті податкової звітності» від 11.10.2017 №22935/10/26-59-08-05-17 та від 29.12.2017 №30003/10/26-59-08-05-17 було відмовлено у прийнятті поданих ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» податкових декларацій з податку на додану вартість лише за липень та серпень 2017 року. Таким чином, матеріали справи спростовують висновки податкового органу щодо неподання позивачем податкових декларацій з податку на додану вартість протягом 12 послідовних місяців, а саме у період з січня 2017 року по грудень 2017 року, що на думку суду свідчить про протиправність та необґрунтованість прийняття спірного рішення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що спірне рішення було прийнято Головним управлінням ДФС у Київській області 22.01.2018, у той час як примірник оскаржуваного рішення був направлений позивачу листом № 6860/10/10-36-12-01, який датований 10.04.2018, що свідчить про те, що відповідачем було порушено строк направлення рішення про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість, який встановлений Податковим кодексом України та Положенням №1130 – три робочі дні після дня анулювання реєстрації.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість № 802/12 від 21.02.2018.

Щодо вимоги про зобов’язання ГУ ДФС Київській області здійснити відміну анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ “АСТЕР ПЛЮС” , не змінюючи дату реєстрації ТОВ “АСТЕР ПЛЮС” платником податку на додану вартість та не змінюючи індивідуальний податковий номер 94, та відновити ТОВ “АСТЕР ПЛЮС” статус платника податку на додану вартість з 1 серпня 2015 року, то на думку суду, в даному випадку достатнім способом захисту є саме визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Київській області про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість № 802/12 від 21.02.2018, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги.

Щодо позовної вимоги про зобов’язання Державної фіскальної служби України відновити статус платника податку на додану вартість з 1 серпня 2015 року в службових інформаційних, інформаційно-телекомунікаційних системах (базах даних, Реєстрах тощо) органів ДФС, не змінюючи дату реєстрації ТОВ “АСТЕР ПЛЮС” платником податку на додану вартість та не змінюючи індивідуальний податковий номер 94, то суд зазначає таке.

Згідно із ст.19-2 Податкового кодексу України (станом на день розгляду справи судом) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в частині забезпечення формування та реалізації податкової та митної політики виконує такі функції: здійснює координацію діяльності контролюючих органів; затверджує нормативно-правові акти з питань, що належать до компетенції контролюючих органів; прогнозує, аналізує надходження податків, зборів, платежів, визначених Податковим та Митним кодексами України, Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування", джерела податкових надходжень, вивчає вплив макроекономічних показників, законодавства, угод про вступ до міжнародних організацій, інших міжнародних договорів України на надходження податків, зборів, платежів, надає пропозиції щодо збільшення їх обсягу та зменшення втрат бюджету; узагальнює практику застосування законодавства з питань оподаткування, законодавства з питань сплати єдиного внеску, розробляє проекти нормативно-правових актів; видає узагальнюючі податкові консультації відповідно до цього Кодексу; виконує інші функції, передбачені законом.

Відповідно до п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно із пп.36 п.4 Положення ДФС відповідно до покладених на неї завдань здійснює в межах повноважень, передбачених законом, формування та ведення реєстрів, банків та баз даних, а також забезпечує ведення реєстру страхувальників єдиного внеску.

Абзацом 1 п.2.3 Положення №1130 визначено, що формування та ведення реєстру платників податку на додану вартість здійснює Державна фіскальна служба України.

Отже ведення реєстру платників податку на додану вартість належить виключно до повноважень Державної фіскальної служби України.

Відповідно до абз.3 п.5.10 Положення №1130 підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.

Таким чином, необхідною передумовою для внесення контролюючим органом до Реєстру запису про відміну анулювання реєстрації є отримання належним чином завіреної копії судового рішення, яким скасовано рішення відповідного податкового органу про анулювання реєстрації платника ПДВ або рішення податкового органу про відміну анулювання реєстрації платника ПДВ.

Так, аналогічна позиція наведена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15.06.2017 (справа №812/1637/15) та від 10.11.2016 (справа №826/26203/15).

Таким чином, оскільки внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації платника податку на додану вартість здійснюється на підставі рішення суду, яким скасовано рішення відповідного податкового органу про анулювання реєстрації платника ПДВ, що набрало законної сили, у той час як рішення суду в межах даної справи про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Київській області №802/12 від 21.02.2018 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» не набрало законної сили, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про зобов’язання Державної фіскальної служби України відновити статус платника податку на додану вартість з 1 серпня 2015 року в службових інформаційних, інформаційно-телекомунікаційних системах (базах даних, Реєстрах тощо) органів ДФС не змінюючи дату реєстрації ТОВ “АСТЕР ПЛЮС” платником податку на додану вартість та не змінюючи індивідуальний податковий номер 94, є передчасною та не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем за заявлені дві вимоги немайнового характеру сплачено судовий збір на загальну суму 3524,00 грн., що підтверджується квитанціями № від 16.05.2018 на суму 1762,00 грн. (т.1, а.с.3) та №18931213 від 04.06.218 на суму 1762,00 грн. (т.1, а.с.70).

Таким чином, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень – Головного управління ДФС у Київській області, оскільки саме вказаним контролюючим органом було протиправно прийнято спірне рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області від 21.02.2018 №802/12 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС» (ідентифікаційний код 39868935).

3. В частині позовних вимог про зобов’язання Головного управління ДФС Київській області здійснити відміну анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» , не змінюючи дату реєстрації ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» платником податку на додану вартість та не змінюючи індивідуальний податковий номер 94, та відновити ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» статус платника податку на додану вартість з 1 серпня 2015 року та про зобов’язання Державної фіскальної служби України відновити статус платника податку на додану вартість з 1 серпня 2015 року в службових інформаційних, інформаційно-телекомунікаційних системах (базах даних, Реєстрах тощо) органів ДФС, не змінюючи дату реєстрації ТОВ «АСТЕР ПЛЮС» платником податку на додану вартість та не змінюючи індивідуальний податковий номер 94 – у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕР ПЛЮС» (ідентифікаційний код 39868935, місцезнаходження: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м.Вишневе, вул.Святошинська, буд.41, оф.10) судовий збір у сумі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень – Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код: 39393260, місцезнаходження: 03151, м.Київ, вул.Народного Ополчення, буд.5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений - 18.01.2019 р.

Суддя Кушнова А.О.