Справа № 0640/3882/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/3882/18

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

16 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року (повний текст якого складено у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити щомісячні страхові виплати,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2018 року позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірною відмову відповідача щодо призначення їй щомісячних страхових виплат як непрацездатній особі, яка перебувала на утриманні ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та мала на день його смерті право на одержання від нього утримання, неправомірною та зобов'язати призначити щомісячні страхові виплати як непрацездатній особі, яка перебувала на утриманні померлого та мала на день його смерті право на одержання від нього утримання згідно з ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" з дня звернення за страховими виплатами.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено їй у призначенні щомісячних страхових виплат як непрацездатній особі, яка перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя отримав професійне захворювання, йому було встановлено другу групу інвалідності і він отримував щомісячні страхові виплати.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (майдан Корольова,2, м.Житомир, 10014, ) щодо призначення ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, інд. код НОМЕР_1) страхових виплат у зв'язку із смертю ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язано управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області призначити ОСОБА_3, як непрацездатній особі щомісячні страхові виплати у зв'язку зі смертю ОСОБА_4. Стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

06 грудня 2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому остання вказала на безпідставність доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважного представника в судове засідання не направив, при цьому, 10 січня 2019 року до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, зі змісту свідоцтва про шлюб слідує, що ОСОБА_4 був чоловіком ОСОБА_3 (а.с. 11).

Працюючи на ВАТ "Коростенський щебзавод", ОСОБА_4 захворів на хронічне професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.04.2013 (а.с16-18).

У зв'язку із вищевказаним, ОСОБА_4 отримував щомісячні страхові виплати, що підтверджується листом відділення виконавчої дирекції фонду у м.Коростені Житомирської області від 03.07.2017 №657 (а.с.20).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

В подальшому, позивач - ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою про отримання страхових виплат.

Постановою від 02.02.2018 Коростенське відділення УВДФССУ у Житомирській області відмовило позивачу у наданні страхових послуг та у призначенні страхових виплат у зв'язку з тим, що вона не підпадає під дію пп. 2 п.2 ст.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в редакції від 28.12.2014 №77-8 (а.с.15).

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, як особа, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, має право на зменшення пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а відтак відповідає вимогам, визначеним п. 2 ч. 2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для призначення відповідних щомісячних страхових виплат.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

2. Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

3) особи з інвалідністю - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Оцінюючи доводи апелянта щодо відсутності у позивача права на одержання щомісячних страхових виплат, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається зі змісту постанови від 02.02.2018, відповідач обґрунтовує відмову у призначені вказаних виплат з посиланням на пп. 2 п. 2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в редакції від 28.12.2014 №№ 77-VIII.

Колегія суддів критично оцінює позицію суду першої інстанції, що у ст. 41 вказаного Закону в редакції за 2014 рік відсутні підпункти і вказана норма має назву: "страхові виплати у разі перебування особи, яка їх одержує, в особливих умовах", оскільки зазначена норма в редакції від 28.12.2014 №№ 77-VIII має назву "право на страхові виплати в разі смерті потерпілого" і оскаржувана відмова обґрунтована з посиланням на правову норму, яка діяла на момент винесення оскаржуваної постанови і не змінювала свого змісту на момент апеляційного розгляду справи.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок, що відповідач обґрунтував оскаржувану відмову з посиланням на норму, яка не підлягала до застосування у спірних правовідносинах.

Крім того, як зазначалося вище, право на страхові виплати в разі смерті потерпілого мають лише особи, коло яких чітко визначено. Зокрема, відповідно до пп. 2 п. 2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в редакції від 28.12.2014 №№ 77-VIII такими непрацездатними особами є особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють.

Положеннями ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними визначеного віку.

Враховуючи, що ОСОБА_3 1963 року народження, то на неї поширюються вимоги саме абз. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо необхідності досягнення 60 років, щоб підпадати під вимоги пп. 2 п. 2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Між тим, суд першої інстанції врахував ту обставину, що посвідченням Серії НОМЕР_2 підтверджується особливий статус ОСОБА_3, як громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с. 10) та має право на зменшення пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а відтак позивач мала право з 2016 року на пенсію зі зменшенням пенсійного віку, однак не здійснила перехід на зазначений вид пенсії, оскільки її розмір був значно меншим.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що буквальний аналіз положень пп. 2 п. 2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у взаємозв'язку з нормами ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вказує на те, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які відповідають двом обов'язковим критеріям: 1) досягли 60 річного пенсійного віку; 2) не працюють при досягненні пенсійного віку. Будь-якого розширеного тлумачення зазначені вище норми не допускають.

Однак, визнаючи протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язуючи призначити ОСОБА_3 щомісячні страхові виплати у зв'язку із смертю її чоловіка, суд першої інстанції фактично поширив пільги, які наявні у позивача відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на правовідносини щодо одержання щомісячних страхових виплат у разі смерті потерпілого.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою позицію апелянта, що норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які передбачають для позивача право на зменшення пенсійного віку для отримання пенсії за віком не надають позивачу права на отримання щомісячних страхових виплат у відповідності до вимог пп. 2 п. 2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а відтак відповідачем в повній мірі доведено правомірність відмови у призначенні позивачу щомісячних страхових виплат.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання призначити щомісячні страхові виплати відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 січня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.