Справа № 683/1026/18
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 683/1026/18

Головуючий у 1-й інстанції: Цішковський В.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

16 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенант поліції ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенант поліції ОСОБА_2 про зміну постанови серії ВР № 233142 від 21 квітня 2018 року в частині накладення адміністративного стягнення-штрафу у розмірі 255 грн.,

В С Т А Н О В И В :

27 квітня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до інспектора 4 роти управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, в якому просив постанову серії ВР №233142 від 21.04.2018 в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. змінити на усне зауваження, а провадження у справі закрити.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22.08.2018 позов задоволено:

- постанову інспектора 4 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4, серії ВР № 233142 від 21 квітня 2018 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП змінено в частині заходу стягнення;

- визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та на підставі ст. 22 КУпАП звільнено його від адміністративної відповідальності у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП - закрито.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.04.2018 року інспектором 4 роти управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4М складено постанову серії ВР №233142 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Згідно вказаної постанови, 21.04.2018 року о 11:55 позивач, керуючи транспортним засобом в м. Хмельницькому, по вул. Проскурівська, 53, здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4 (в) ПДР України.

Позивач, не погоджуючись з винесеною постановою, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що вчинене позивачем адміністративне правопорушення є малозначним, оскільки діями позивача не було створено перешкод або ж шкоди іншим учасникам дорожнього руху, а тому наявні підстави для звільнення позивача від адміністративної відповідальності та закриття провадження по справі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1 розділу 8 ПРД України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.3.34 Правил дорожнього руху: знак «зупинку заборонено» - забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Не поширюється дія знаків: на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; та за наявності під ним таблички на водіїв-інвалідів, що керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком «Інвалід». Зона дії знака від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знака поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Пунктом 15.1 ПДР України передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків, зокрема, зупинки, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, зупинка/стоянка транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 "Зупинку заборонено" створює об'єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Положеннями ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із обставин встановлених судом, вина позивача у вчиненні даного правопорушення повністю доведена, і не заперечується ним самим, проте позивач просить змінити постанову відповідача в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. обмежившись усним зауваженням, оскільки зупинка була вимушеною, так як позивач досить погано себе почував та залишив автомобіль лише на декілька хвилин для придбання ліків у аптеці.

Однак, приймаючи рішення про зміну постанови відповідача в частині заходу стягнення та звільнення позивача від адміністративної відповідальності, у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку виходячи з такого.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Частиною 2 статті 33 КУпАП зі змінами, внесеними згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" № 596-VIII від 14.07.2015 встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Проте, цими нормами не передбачено визначення малозначності адміністративного правопорушення як підстави звільнення від відповідальності та не встановлено порядок застосування такого звільнення. Більше того, колегія суддів зазначає, що законодавство не містить переліку чи ознак малозначності правопорушення.

У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції

Разом з тим, положеннями ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, суд, керуючись вимогами законодавства, вправі змінити захід стягнення, передбачений КУпАП, таким чином щоб стягнення не було посилено, однак не вправі звільнити порушника від адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо звільнення позивача від адміністративної відповідальності у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення.

Посилання суду першої інстанції на те, що діями позивача не було створено перешкод або ж шкоди іншим учасникам дорожнього руху, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відповідальність в даному випадку настає за порушення Правил дорожнього руху, а не за створення перешкод або шкоди іншим учасникам дорожнього руху.

За таких обставин та враховуючи вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, колегія суддів дійшла висновку про те, що інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та звільнення позивача від адміністративної відповідальності.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Інспектора роти №4 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенант поліції ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6