Справа № 0440/7139/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2018-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2018 року Справа № 0440/7139/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коприг» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -
Так, по контракту від 28.04.2016 №04/16-20 роблячи висновки про наявність з боку позивача порушень, інспектор вийшов за межі предмета перевірки, оскільки вдався до вивчення та аналізу електронної митної декларації 209000019/2016/009919 від 08.06.2016 року, паперова копія якої була надана позивачем до перевірки. На підставі такого вивчення інспектором зроблено висновок про те, що товар, який надійшов по вказаній МД наданий нерезидентом підприємству на безоплатній основі.
Позивачем було надано до перевірки (надавалась й до уповноваженого банку) копія ВМД 209000019/2016/009919 від 08.06.2016 року, про що зазначається також у додатку 1 до акту перевірки. Тобто позивачем виконано у повному обсязі вимоги щодо здійснення поставки товару відповідно до вимог Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, що затверджена постановою правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136, оскільки вчасно та належним чином було оформлено МД типу ІМ-40 «Імпорт». Жодних зауважень з боку митного органу до таких декларацій немає.
Жодних норм щодо особливого порядку врахування чи не врахування МД ІМ-40 «Імпорт» при контролі за здійсненням розрахунків інструкція не містить. Позивач не має простроченої дебіторської заборгованості за контрактом від 28.04.2016 №04/16-20, а має кредиторську заборгованість у розмірі 45 євро.
По контракту від 16.05.2017 №05/17-10 Інспектором зроблений висновок про наявність порушень з боку позивача у зв'язку із наявністю простроченої дебіторської заборгованості, проте інспектором не було враховано положення пп. «е» п. 1.8. Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, що затверджена постановою правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136, яким передбачено, що сума валютної виручки або вартість товарів може бути зменшена, якщо протягом виконання зобов'язань за договором, зокрема, якщо відбувається оплата резидентом комісійних винагород, які утримали банки - нерезиденти, якщо оплата резидентом цих винагород передбачена експортним, імпортним договорами і підтверджена відповідним банківським документом або підтверджена відповідним банківським документом (підтвердження не вимагається, якщо оплата комісійної винагороди передбачена договором і за кожним окремім платежем за цим договором не перевищує 50 євро, або еквівалент цієї суми в іншій іноземній валюті)».
Позивачем було надано до перевірки документ постачальника, згідно якого 50 доларів США позивачем було сплачено контрагенту - нерезиденту (постачальнику) у якості комісійної винагороди, утриманої банком-нерезидентом.
Згідно умов додаткової угоди №1 від 18.05.2017 до контракту від 16.05.2017 №05/17-10 сторони контракту погодили можливість сплати покупцем банківських витрат продавця в розмірі, що не перевищує 50 доларів США за кожний платіж.
Отже позивач не має простроченої дебіторської заборгованості за контрактом №05/17-10 від 16.05.2017.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 0440/7139/18 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.
10 жовтня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти заявлених позовних вимог та вказав, що за результатами проведеної перевірки було встановлено порушення платником податків ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями, а саме: несвоєчасне отримання товару за імпортними контрактами від 02.08.2016 №01-08/2016, від 28.04.2016 №04/16-20 та від 16.05.2017 №05/17-10.
Так, під час проведення перевірки було встановлено, що у ТОВ «Коприг» існує протермінована дебіторська заборгованість, котра підлягала обов'язковому декларуванню, станом на 01.01.2018 та 01.04.2018 у розмірі 10,00 євро по контракту від 28.04.2016 №04/16-20 та у розмірі 50,00 дол. США по контракту від 16.05.2017 №05/17-10. Однак, підприємством в порушення вимог п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» станом на 01.01.2018, 01.04.2018 декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами не подано.
29 жовтня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказав, що відзив відповідача не містить жодних посилань на правові підстави позову та не відповідає ст. 162 КАС України.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно висновкам зазначеного акту перевіркою встановлено порушення:
- ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» у вигляді порушення терміну отримання товару від нерезидента при виконанні зовнішньоекономічних контрактів: від 28.04.2016 №04/16-20, укладеного з «ATLANTA-BENNO H.TIADEN GMBH» (Німеччина) за період з 28.04.2016 по 22.05.2018;
- від 02.08.2016 №01-08/2016, укладеного з «Noridischer Maschinenbau Rud. Baader DmbH+Co.KG» (Німеччина) за період з 02.08.2016 по 22.05.2018.
- від 16.05.2017 №05/17-10 укладеного з «Fluitek Corporation» (США) за період з 16.05.2017 по 22.05.2018.
За що на підставі ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» нараховується пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД у загальній сумі 947,14 грн.; та за п.1 ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему регулювання та валютного контролю» відповідно до п. 2.7 ст. 2 "Положення про валютний контроль", затвердженого постановою Правління НБУ від 08.02.2000 №49, застосована штрафна санкція за порушення порядку декларування станом на 01.01.2018 та на 01.04.2018 у сумі 340 грн..
По вказаному контракту з урахуванням п. 1 постанови Правління Національного банку України від 03.03.2016 №140, від 07.06.2016 №342, від 14.09.2016 №386, від 13.12.2016 №410 (далі - Постанов №140, №342, №386, №410), граничний строк надходження товару становив: 07.09.2016, 07.02.2017, 08.03.2017, 27.08.2017, 20.10.2017, 06.12.2017 та 17.12.2017 відповідно.
Таким чином, податковий орган дійшов висновку, що товар на суму 55 євро, було отримано від нерезидента на безоплатній основі, що засвідчено рахунком - проформою від 26.05.2016 №161660 та МД від 08.06.2016 №209000019/2016/009919.
На сторінці 13 акту перевірки вказано, що в додатку №1 надано відомості про виконання контракту від 28.04.2016 №04/16-20 за період з 28.04.2016 по 22.05.2018 у вартісному відображенні як у валютному так і гривневому еквіваленті; зазначені митні декларації, згідно яких проводилась реалізація товару, види, коди експортованих товарів, платіжні документи, підтверджуючі оплату, підсумок виконання контракту; зафіксовано, що станом на кінець перевіреного періоду розрахунки за імпортним контрактом від 28.04.2016 №04/16-20 не завершені, станом на 22.05.2018 зафіксовано прострочену дебіторську заборгованість в сумі 10 євро.
Надаючи оцінку доводам позивача про те, що сума надмірно поставленого товару у розмірі 55 євро є кредиторською заборгованістю перед постачальником нерезидентом «ATLANTA-BENNO H.TIADEN GMBH» (Німеччина) на суму 45 євро, суд такі доводи відхиляє, так як, у відповідності до вимог ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Однак, позивачем доказів того, що зазначена сума у розмірі 55 євро обліковується ТОВ «Коприг» як кредиторська заборгованість суду не надано.
Не надано також доказів на підтвердження погашення дебіторської заборгованості у сумі 10 євро, чи на спростування наявності такої заборгованості взагалі.
Між позивачем та нерезидентом - компанією «Fluitek Corporation» (США) укладений контракт від 16.05.2017 №05/17-10 на поставку обладнання та частин, на виконання умов якого позивачем було здійснено передоплату на загальну суму 546,40 дол. США, згідно платіжного доручення від 18.05.2017 №187, яке надавалось під час перевірки посадовій особі відповідача.
Граничний строк надходження товару по вказаному контракту становив 14.11.2017.
В акті перевірки зазначено, що товар від нерезидента надійшов на загальну суму 496,40 дол. США, що засвідчено МД від 09.06.2017 №UА 100290. Товар на суму 50,00 дол. США отримано не було, у зв'язку із чим податковий орган зробив висновок про те, що станом на 22.05.2018 у підприємства обліковується прострочена дебіторська заборгованість у сумі 50,00 дол. США.
Спростовуючи доводи податкового органу, позивач вказав, що 50 доларів США ним було сплачено контрагенту-постачальнику (нерезиденту) у якості комісійної винагороди, утриманої банком-нерезидентом, оскільки згідно умов додаткової угоди №1 від 18.05.2017 до контракту від 16.05.2017 №05/17-10 сторони погодили можливість сплати покупцем банківських витрат продавця в розмірі, що не перевищує 50 доларів США за кожний платіж. Позивачем надана зазначена додаткова угода №1 від 18.05.2017 до контракту від 16.05.2017 №05/17-10, в якій, дійсно наявна умова про таке погодження, проте доказів на підтвердження фактичного здійснення нерезидентом витрат з комісійної винагороди, позивачем суду не надано.
Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.
Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку (1392-2007-п), встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.
Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
На момент проведення розглядуваних операцій діяли постанови Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03.03.2016 № 140, від 07.06.2016 № 342, 14.09.2016 № 386 та 13.12.2016 № 410, якими було обмежено строк розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачених ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» до 90 та 120 днів.
Згідно ст. 4 вказаного Закону порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Згідно приписів ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.
Відповідно до ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994 №319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення на Україну валютних цінностей, які незаконно знаходяться за її межами» (далі - Указ №319/94) суб'єкти підприємницької діяльності, незалежно від форм власності, щоквартально повинні здійснювати декларування валютних цінностей, які знаходяться за межами України.
Декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності за формою Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 25.12.1995 №207 (далі - Наказ №207).
Згідно з п. 3 Наказу №207 обов'язкове декларування валютних цінностей, доходів та майна здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності за наведеною формою щоквартально в терміни, встановлені для подання квартальної та річної бухгалтерської звітності, починаючи з підсумків за 1995 рік, а спільними підприємствами з іноземними інвестиціями - щоквартально до 20 числа наступного місяця за звітним кварталом і у терміни, встановлені для подання річної звітності, починаючи з підсумків діяльності за 1995 рік.
У свою чергу, абз. 2 п. 5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419 квартальна або річна фінансова звітність подається підприємствами контролюючому органу у строки, передбачені для подання декларації з податку на прибуток підприємств.
Згідно п. 49.18 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Таким чином, суб'єкти підприємницької діяльності подають до контролюючого органу Декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами у строки, передбачені Податковим кодексом України для подання податкової декларації. При цьому, п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, приховування або перекручення звітності про валютні операції застосовується штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.
Відповідно до пп. 2.7 п. 2 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 №49, невиконання резидентами вимог щодо порядку та термінів декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність: порушення строків декларування - накладання штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин суд погоджується із доводами податкового органу про те, що у ТОВ «Коприг» наявна протермінована дебіторська заборгованість, котра підлягала обов'язковому декларуванню, станом на 01.01.2018 та 01.04.2018 у розмірі 10,00 євро по контракту від 28.04.2016 №04/16-20 та у розмірі 50,00 дол. США по контракту від 16.05.2017 №05/17-10, проте позивачем не виконано вимоги п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та декларацію про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами не подано.
Згідно п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. ст. 139, 194, 242-246, 250, 255, 262 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2018 року.

Суддя (підпис) В.М. Олійник

Рішення не набрало законної сили

26 листопада 2018 року.

Суддя В.М. Олійник

З оригіналом згідно.

Суддя В.М. Олійник