Справа № 810/1973/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2019 року м.Київ справа № 810/1973/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерства доходів і зборів України та Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, про стягнення заборгованості,

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - Позивач) з позовом до Державної фіскальної служби України, у якому позивач просить суд:

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованість невиплаченої заробітної плати за період з 12.03.2014 по 24.07.2014 рр.

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних коштів з 25.07.2014 по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.03.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №810/1340/18. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерство доходів і зборів України та Генічеську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Херсонській області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 у справі №810/1340/18 роз'єднано позовні вимоги, виділивши позовну вимогу ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати належних коштів з 25.07.2014 по день фактичного розрахунку в самостійне провадження.

Адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати належних коштів з 25.07.2014 по день фактичного розрахунку в автоматизованій системі документообігу «Діловодство спеціалізованого суду» присвоєно №810/1973/18, що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.04.2018 року.

З урахуванням уточнених позовних вимог, викладених у заяві від 03.12.2018 (а.с.122-124) Позивач просить стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних коштів з 25.07.2014 по 09.11.2018 (день фактичного розрахунку) у розмірі 161 614, 62 грн. (сто шістдесят одна тисяча шістсот чотирнадцять грн. 62 коп.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 у справі №810/1340/18 позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Державної фіскальної служби України суми заборгованості із заробітної плати за період роботи в Державній податковій інспекції у м.Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим з 12 березня 2014 року по 24 липня 2014 року у розмірі 13655,46 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів задоволені у повному обсязі.

Позивач зазначає, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 у справі №810/1340/18 Державною казначейською службою України 09.11.2018 року здійснено безспірне списання коштів у сумі 10 804, 33 грн.

Відтак, Позивач вважає, що враховуючи вимоги статті 117 Кодексу законів про працю України, на його користь підлягає стягненню з Державної фіскальної служби України сума середнього заробітку за весь час затримки виплати належних коштів, починаючи з дня, наступного за звільненням по день фактичного розрахунку, тобто з 25.07.2014 по 09.11.2018 року.

До канцелярії суду 04.12.2018 року надійшов відзив ДФС України на позовну заяву, в якому представник ДФС України зазначає, що адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню

Так, Відповідач зазначає, що позивач перебував у трудових відносинах з ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим, отже роботодавцем позивача є ГУ Міндоходів в АРК, який й повинен був розраховуватись з позивачем. Генічеська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області не нараховувала та не виплачувала заробітну плату працівникам ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим. Інвентаризація фінансових зобов'язань ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим не проводилась, у тому числі й перед позивачем, у зв'язку з неможливістю забезпечити безпечний і безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим.

Відповідач наголошує, що передавальні акти прийняття зобов'язань від ДПІ у м.Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим до Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області не складались.

Більш того, як повідомляє ДФС України, у зв'язку з блокуванням роботи Державної казначейської служби в АР Крим, бюджетні призначення, що були передбачені на квітень - грудень 2014 року для виплати заробітної плати по ГУ Міндоходів в АР Крим були у повному обсязі зняті та повернуті в Державний бюджет України в сумі 77 389 904, 44 грн. на виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Довідки Міністерства фінансів України про зміни річного розпису бюджету на 2014 рік від 02.04.2014 №147.

Відповідач підкреслює, що Міністерством доходів і зборів України велася активна робота щодо працевлаштування працівників територіальних органів Міндоходів з Автономної Республіки Крим в територіальні органи Міндоходів материкової частини України. Проведено низку нарад керівництва, на яких визначався механізм працевлаштування та пропонувалися за складеними списками вакантні посади в територіальних органах Міндоходів материкової частини України.

Також в судовому засіданні 11.01.2019 представником Відповідача надані додаткові пояснення із запереченнями щодо уточнених позовних вимог, до яких додано лист Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 27.12.2018 №229138/7, в якому зазначено, що оскільки виплата заробітної плати позивачу фактично проведена 09.11.2018 року, то затримка у виплаті повинна бути обрахована за період з 25.09.2018 (дата набрання законної сили судовим рішенням Київського окружного адміністративного суду про стягнення заборгованості із заробітної плати позивача за березень-липень 2014 року) по 08.11.2018 із розрахунку 32 робочих днів, що в сумі складає 4801,92 грн. (150,06 грн. х 32). Стосовно розрахунків, наданих позивачем, то за період з 25.07.2014 по 08.11.2018 (включно), згідно чинного законодавства щодо норм тривалості робочого часу, кількість робочих днів складає 1076 днів, тому середній заробіток за цей період становить 161464,56 грн. (150,06 грн. х 1076).

Аналогічні заперечення щодо уточнення позовних вимог від Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області надійшли на адресу суду 10.01.2019.

В судове засідання 11.01.2019 представники позивача та третіх осіб не з'явились, були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

04.12.2018 від представника позивача надійшло клопотання про здійснення судового розгляду справи у відсутність представника позивача.

У судовому засіданні 11.01.2019 представник відповідача проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позову.

Відповідно до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, а також враховуючи неявку позивача та третіх осіб, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання, а також подане представником позивача клопотання про здійснення судового розгляду справи у його відсутність, протокольною ухвалою від 11.01.2019 року суд вирішив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 24.09.2013 відповідно до наказу ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим від 24.09.2013 року №299-о прийнятий на посаду старшого державного інспектора у відділ адміністрування єдиного соціального внеску управління доходів і зборів фізичних осіб Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим.

Наказом ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим від 07.10.2013 №324-о позивач переведений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача (а.с.41-44).

Наказом ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим від 24.07.2014 №195-о позивача звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим в порядку переведення для подальшої роботи в реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві.

Судом встановлено, що за період з 12.03.2014 по 24.07.2014 рр. включно позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, що не заперечувалось відповідачем та третьою особою по справі.

В провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №810/1340/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерства доходів і зборів України та Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованості з невиплаченої заробітної плати за період з 12.03.2014 по 24.07.2014 рр.

Отже, судом вбачається, що між ОСОБА_1 та Державною фіскальною службою України існував спір про розмір сум, належних до виплати Позивачу при його звільненні.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 у справі №810/1340/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 суму заборгованості із заробітної плати за період роботи в Державній податковій інспекції у м.Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим з 12 березня 2014 року по 24 липня 2014 року у розмірі 13655,46 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів. Судове рішення в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми стягнення за один місяця у розмірі 2851,13 грн. звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2018 апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України та апеляційну скаргу Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерства доходів і зборів України та Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, про стягнення заборгованості із заробітної плати - повернуто особі, яка її подала.

Відповідно до ч.2 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Отже, враховуючи вищенаведене положення КАС України, рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 у справі №810/1340/18 набрало законної сили 25.09.2018.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З огляду на вказане, судом вбачається, що спір щодо стягнення заборгованості з заробітної плати за період з 12 березня 2014 року по 24 липня 2014 року вирішений на користь Позивача, а відтак у останнього відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України виникає право на отримання відшкодування у вигляді середнього заробітку за весь час затримки у виплаті належних Позивачу коштів по день фактичного розрахунку, а у Відповідача - відповідний обов'язок по його сплаті.

Суд не бере до уваги доводи Відповідача щодо перебування Позивача у трудових відносинах з ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим та неможливості стягнення коштів з ДФС України, оскільки виходячи з положень статті 117 Кодексу законів про працю України стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку є похідною вимогою, передумовою стягнення якого є вирішення основного спору про виплату належних коштів при звільненні на користь Позивача.

Суд наголошує, що визначальним для виникнення у Позивача права на стягнення суми середнього заробітку за час затримки у розрахунку є підтвердження факту невиплати коштів при звільненні та задоволення вимог щодо їх стягнення на користь працівника. У разі настання таких обставин право працівника на стягнення середнього заробітку є безумовним.

Більш того, суд вважає, що вказані обставини повністю досліджені в процесі розгляду справи №810/1340/18 щодо стягнення заборгованості з заробітної плати на користь Позивача та встановлені у наведеному судовому рішенні, яке набрало законної сили та виконано уповноваженим органом. Інших доводів, що спростовували вказані обставини Відповідач не надав.

Судом також встановлено, що за змістом наявного у матеріалах справи листа Державної казначейської служби України від 19.11.2018 року №5-08/3126-19034 «Про надання інформації» 09.11.2018 року казначейством здійснено безспірне списання коштів у сумі 10 804, 33 грн. - заборгованості з заробітної плати за період з 12 березня 2014 року по 24 липня 2014 року на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду у справі №810/1340/18, тобто з урахуванням сплачених податків та зборів (а.с.111).

Також в матеріалах справи міститься копія виконавчого листа у справі №810/1340/18 з відміткою Державної казначейської служби України про виконання «Оплачено 09 листопада 2018» та підпис посадової особи ДКС України (а.с.112).

Таким чином, матеріали справи свідчать, що днем фактичного розрахунку є день виконання рішення суду Державною казначейською службою України шляхом безспірного списання коштів на користь Позивача, тобто 09 листопада 2018 року.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.

Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом начальника ДПІ у м. Сімферополі Трифонова С. М. від 24.07.2014 №195-о позивача звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим в порядку переведення для подальшої роботи в реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві. Відтак, днем звільнення позивача є 24.07.2014 року

Як зазначалось судом, згідно відомостей, наданих Державною казначейською службою України, днем фактичного розрахунку з Позивачем є 09.11.2018 року.

Отже, період затримки, за який підлягає стягненню сума середнього заробітку, є період з 25.07.2014 по 09.11.2018, тривалістю у 1077 робочих днів, зокрема: у липні 2014 - 5 робочих днів, у серпні 2014 - 20 робочих днів, у вересні 2014 - 22 робочих дні, у жовтні 2014 - 23 робочих дні, у листопаді 2014 - 20 робочих днів, у грудні 2014 - 23 робочих дні, у січні 2015 - 20 робочих днів, у лютому 2015 - 20 робочих днів, у березні 2015 - 21 робочий день, у квітні 2015 - 21 робочий день, у травні 2015 - 18 робочих днів, у червні 2015 - 20 робочих днів, у липні 2015 - 23 робочих днів, у серпні 2015 - 20 робочих днів, у вересні 2015 - 22 робочих дні, у жовтні 2015 - 21 робочий день, у листопаді 2015 - 21 робочий день, у грудні 2015 - 23 робочих дні, у січні 2016 - 21 робочий день, у лютому 2016 - 21 робочий день, у березні 2016 - 22 робочих дня, у квітні 2016 - 21 робочий день, у травні 2016 - 19 робочих днів, у червні 2016 - 20 робочих днів, у липні 2016 - 21 робочий день, у серпні 2016 - 22 робочих дня, у вересні 2016 - 22 робочих дня, у жовтні 2016 - 20 робочих днів, у листопаді 2016 - 22 робочих дня, у грудні 2016 - 22 робочих дня, у січні 2017 - 20 робочих днів, у лютому 2017 - 20 робочих днів, у березні 2017 - 22 робочих дня, у квітні 2017 - 19 робочих днів, у травні 2017 - 20 робочих днів, у червні 2017 - 20 робочих днів, у липні 2017 - 21 робочий день, у серпні 2017 - 22 робочих дня, у вересні 2017 - 21 робочий день, у жовтні 2017 - 21 робочий день, у листопаді 2017 - 22 робочих дня, у грудні 2017 - 20 робочих днів, у січні 2018 - 21 робочий день, у лютому 2018 - 20 робочих днів, у березні 2018 - 21 робочий день, у квітні 2018 - 19 робочих днів, у травні 2018 - 21 робочий день, у червні 2018 - 20 робочих днів, у липні 2018 - 22 робочих дня, у серпні 2018 - 22 робочих дня, у вересні 2018 - 20 робочих днів, у жовтні 2018 - 22 робочих дня, у листопаді 2018 - 7 робочих днів.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У рішенні Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 у справі №810/1340/18 судом зазначено, що під час проведення розрахунку середньомісячної заробітної плати суд виходив з виплат за останні два повні календарні місяці роботи позивача перед звільненням за аналогічною посадою головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області згідно наданого відповідачем розрахунку.

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 у справі №810/1340/18 встановлено, що загальна сума нарахованої заробітної плати за два повні календарні місяці перед звільненням за аналогічною посадою за травень та червень 2014 року становить 5702,26 грн., у тому числі за травень 2014 року - 2789,38 грн., за червень 2014 року - 2912,88 грн. При цьому, кількість робочих днів за травень 2014 року складає 19 днів та червень 2014 року - 19 днів, загалом 38 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 150,06 грн. (5702,26 грн./38).

Отже, приймаючи до уваги преюдиційність встановлених судом у справі №810/1340/18 обставин суд у розглядуваній справі бере до уваги, що середньоденна заробітна плата позивача становить 150,06 грн.

Враховуючи, що відповідач затримав розрахунок по заробітній платі з позивачем на 1077 робочих днів, середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 161 614, 62 грн. (150,06 х 1077).

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в ході судового розгляду справи фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачем під час розгляду адміністративної справи, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо наданих в судовому засіданні 11.01.2019 представником Відповідача додаткових пояснень із запереченнями щодо уточнених позовних вимог, суд не приймає їх до уваги з огляду на таке.

Так, у листі Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 27.12.2018 №229138/7, який додано до пояснень відповідача, зазначено, що оскільки виплата заробітної плати позивачу фактично проведена 09.11.2018 року, то затримка у виплаті повинна бути обрахована за період з 25.09.2018 (дата набрання законної сили судовим рішенням Київського окружного адміністративного суду про стягнення заборгованості із заробітної плати позивача за березень-липень 2014 року) по 08.11.2018 із розрахунку 32 робочих днів, що в сумі складає 4801,92 грн. (150,06 грн. х 32). Стосовно розрахунків, наданих позивачем, то за період з 25.07.2014 по 08.11.2018 (включно), згідно чинного законодавства щодо норм тривалості робочого часу, кількість робочих днів складає 1076 днів, тому середній заробіток за цей період становить 161464,56 грн. (150,06 грн. х 1076).

Суд вважає наведені розрахунки помилковими, оскільки виходячи з приписів статті 117 Кодексу законів про працю України передбачений обов'язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, враховуючи, що позивача було звільнено з Державної податкової інспекції у м.Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим 24.07.2014, який є останнім робочим днем, період затримки у виплаті заробітної плати починається наступного дня, тобто 25 липня 2014 року і триває по день фактичного розрахунку 09 листопада 2018 року включно.

Отже, розрахунки позивача щодо періоду затримки розрахунку та суми середнього заробітку за час затримки є правильними.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 6-8, ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.07.2014 року по 09.11.2018 року у сумі 161614,62 грн. (сто шістдесят одна тисяча шістсот чотирнадцять грн. 62 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено 11.01.2019 р.

Суддя Кушнова А.О.