Справа № 520/9665/18
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 р. № 520/9665/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представника відповідача - Соіч Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Харківській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати рішення Головного управління ДФС у Харківській області, яке викладене у листі від 16.10.18 № 10297/М/20-40-04-01-24 про надання відповіді щодо відмови у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю протиправним, таким, що не відповідає вимогам Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 та скасувати його;

- визнати рішення Державної фіскальної служби України від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю без розгляду та рішення Головного управління ДФС у Харківській області, яку викладено у листі від 01.10.18 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25 про надання відповіді щодо відсутності підстав для виплата одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, протиправним та скасувати їх;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України (Ідентифікаційний код юридичної особи:39292197) затвердити висновок про можливість виплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України віл 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію", пункту 15 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII та Порядку та умов призначення і виплата одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850;

- зобов'язати Головне управління ДФС у Харківській області (Ідентифікаційний код юридичної особи: 39599198) здійснити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) розрахунок, нарахування та виплату одноразової грошової допомога, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII та Порядку та умов призначення і виплата одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850;

- визнати рішення Державної фіскальної служби України від 05.06.2018 № 7989/М/99-99-04-04-02-14 щодо відмови в наданні інваліду 2-ї групи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) санаторно-курортного лікування протиправним та скасувати його;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України ідентифікаційний код юридичної особи: 39292197) та Головне управління ДФС у Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи: 39599198) здійснити облік ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) як інваліда 2-ї групи для отримання ним належного санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446, якою затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України (Ідентифікаційний код юридичної особи: 39292197) та Головне управління ДФС у Харківській області (Ідентифікаційний код юридичної особи: 39599198) надати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) як інваліду 2-ї групи належного санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446, якою затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу у органах податкової міліції та звільнений зі служби на підставі пункту 65 "б" через захворювання, пов'язане з проходженням служби. 16.05.2018 позивач звернувся до Головного управління ДФС в Харківській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності, пов'язаної із проходженням служби у податковій міліції. Проте, листом від 18.06.2018 ДФС України повернуло до Головного управління ДФС в Харківській області заяву ОСОБА_2 без виконання. Враховуючи, що Головним управлінням ДФС в Харківській області так і не надано позивачу відповіді стосовно результатів розгляду його заяви, він повторно звернувся до контролюючого органу із запитами, проте, листами від 04.09.2018, від 16.10.2018 позивачу фактично відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги. Також, у зв'язку із отриманням ІІ групи, інвалідності позивач неодноразово звертався до відповідачів із заявами про облік в державних органах для отримання путівки до снаторно-курортного закладу. Поряд із тим, відповідачами відмовлено позивачу у взятті на облік та забезпеченням санаторно-курортною путівкою. Враховуючи, що відповідачами порушено права та інтереси, ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 07.11.2018 відкрито спрощене провадження по даній справі.

Ухвалою суду від 19.11.2018 дану справи призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 13.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідачів проти позову заперечував, надав до суду відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що розрахунок та виплата одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції здійснюється підрозділом, у якому проходив службу працівник податкової міліції згідно Порядку та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого Постановою КМ України від 07.05.2007 № 707. Оскільки працівники податкової міліції проходять службу у складі ДФС України і не належать до органів внутрішніх справ, тому проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано. Таким чином, відповідачі вважають, що відсутні правові підстави для перерахунку та виплати позивачу одноразової грошової допомоги по інвалідності на підставі Закону України "Про міліцію".

Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом Головного управління ДФС у Харківській області від 17.08.2017 № 432-о полковника податкової міліції ОСОБА_2 звільнено у відставку за пунктом 65 підпунктом "б" (через хворобу).

Відповідно до довідки Харківської обласної МСЕК № 4 серії 12 ААА №479819 від 02.02.2018 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності строком до 01.02.2019, причиною інвалідності є захворювання, пов'язане з проходженням військової служби.

Також, позивачу встановлено 80% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою Серії 10 ААА № 124426 від 02.02.2018 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Причини втрати професійної працездатності - захворювання, пов'язане з проходженням військової служби. Дата встановлення страхового випадку - 17.08.2017.

Із матеріалів справи вбачається, що 16.05.2018 ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області із заявою, в якій просив здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов'язаної з проходженням служби в податковій міліції.

Головне управління ДФС у Харківській області підготовлено висновок про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції в розмірі 89942,40 грн.

Супровідним листом від 06.06.2018 заява позивача, разом з долученими до неї документами та висновком Головного управління ДФС у Харківській області були направлені на адресу ДФС України для прийняття рішення.

Листом від 18.06.2018 за №18255/7/99-99-04-04-02-17 ДФС України відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті рішення щодо виплати йому одноразової грошової допомоги та повернуто матеріали на призначення одноразової грошової допомоги. Відмова мотивована тим, що працівники податкової міліції проходять службу в складі ДФС України і не належать до органів внутрішніх справ, а 07.11.2015 втратив чинність Закон України "Про міліцію", тому після вказаної дати відсутні законні підстави приймати заяви та готувати висновки про призначення одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності колишнім працівникам податкової міліції.

25 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області із заявою, відповідно до якої просив повідомити його про остаточне рішення, прийняте за результатами розгляду його заяви про виплату одноразової грошової допомоги та надати копію листа ДФС України від 18.06.2018.

Листом від 01.10.2018 Головним управлінням ДФС у Харківській області ОСОБА_2 повідомлено про результати розгляду його заяви ДФС України листом від 18.06.2018, в якому зазначено про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності та втрати працездатності, оскільки здійснення виплати можливе лише у разі прийняття ДФС України позитивного рішення з цього питання.

Судом встановлено, що 03.10.2018 ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області із завою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності та втрати працездатності відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.

Листом від 16.10.2018 № 10297/20-4004-01-24 Головним управлінням ДФС у Харківській області відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку із відсутністю підстав для проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції згідно з Постановою КМУ від 21.10.2015 № 850.

Крім того, судом встановлено, що 19.03.2018 ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області із завою, відповідно до якої просив здійснити його облік як інваліда, внаслідок отримання захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби на посадах начальницького складу податкової міліції ГУ ДФС у Харківській області.

Листом від 02.04.2018 Головне управління ДФС у Харківській області позивача повідомлено про те, що облік осіб з числа колишніх працівників податкової міліції, які мають право на отримання путівки до санітарно-курортного закладу здійснюється ДФС України.

20 квітня 2018 року ОСОБА_2 Звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області та до ДФС України із заявою, відповідно до якої просив вжити заходів щодо здійснення його обліку як інваліда, внаслідок отримання захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби на посадах начальницького складу податкової міліції ГУ ДФС у Харківській області.

26 квітня 2018 року заява ОСОБА_2 була направлена супровідним листом до ДФС України для розгляду питання щодо здійснення обліку та санаторно-курортного лікування.

17 травня 2018 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області із заявою, у якій просив реалізувати його право на санаторно-курортне лікування 2018 році.

Листом від 24.05.2018 № 4985/ФОП/20-40-04-02-24 Головне управління ДФС у Харківській області повідомило позивача про те, що копії наданих ним документів направлені до ДФС України для розгляду питання щодо здійснення його обліку та санаторно-курортного лікування.

05 червня 2018 року листом № 7989/М/99-99-04-04-02-14 ДФС України відмовило позивачу у взятті на облік та забезпеченні санаторно-курортною путівкою.

Таким чином, не погоджуючись із діями відповідачів щодо відмови у виплаті одноразової грошової та відмови у взятті на облік та забезпеченні санаторно-курортною путівкою, ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом свої прав.

Суд, вирішуючи спір по суті, зазначає наступне.

Щодо позовних вимог в частині виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності, суд зазначає наступне.

Пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України, передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ст.ст.20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII, в редакції, яка діяла до 07.11.2015 передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07.11.2015 у зв'язку з набранням чинності Закону України "Про національну поліцію".

Абзац 3 пункту 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015 "Про Національну поліцію" передбачає, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відтак, передбачені в Законі України "Про міліцію" гарантії соціального та правового захисту для працівників міліції продовжують поширювати свою дію на працівників податкової міліції та реалізуються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, суд приходить до висновку, що за колишніми працівниками міліції, а також податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію".

Відповідно до "Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №707), допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов, затверджених цією постановою працівникам міліції та податкової міліції, які набули право на отримання одноразової грошової допомоги до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року №208-VIII, яким внесено зміни до статті 23 Закону України "Про міліцію" та викладено цю статтю в новій редакції.

У зв'язку з внесенням змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", Кабінетом Міністрів України Постановою № 850 від 21.10.2015 затверджено "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі - Порядок №850).

Суд зазначає, що інвалідність ІІ групи ОСОБА_2 встановлено 02.02.2018, тобто після набрання чинності Законом № 280-VIII та із заявою про призначення одноразової грошової допомоги він звернувся після набрання чинності Порядку № 850, а тому, суд приходить до висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав після набрання чинності Законом № 208-VIII, розмір такої допомоги йому повинен розраховуватися у відповідності зі статтею 23 Закону № 565-XII (в редакції, чинній з 12 березня 2015 року) та відповідно до Порядку № 850.

Крім того, ДФС України розроблено Методичні рекомендації щодо порядку прийому, оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, які затверджені Наказом №735 від 29.11.2013 з подальшими змінами і доповненнями (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до пункту 4.6 Методичних рекомендацій, висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4.1-4.4 цих Методичних рекомендацій, довідкою про грошове забезпечення, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, актом розслідування нещасного випадку, поранення або про нещасний випадок невиробничого характеру, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті) регіональний підрозділ подає до ДФС у семиденний строк з дня реєстрації документів. Рішення щодо достатності підстав і документів для виплати одноразової грошової допомоги приймається Департаментом персоналу.

Згідно з пунктом 4.9 Методичних рекомендацій, поверненню до територіальних органів ДФС на доопрацювання підлягають документи, які підготовлені не в повному обсязі або оформлені неналежним чином.

За наслідками розгляду документів працівника податкової міліції щодо виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає відповідне рішення. За умови достатності підстав та документів для виплати одноразової грошової допомоги, висновок про призначення такої допомоги затверджується першим заступником Голови ДФС України та подається до регіонального підрозділу ДФС України, в якому проходив службу працівник податкової міліції, для проведення виплати. За відсутності передбачених законодавством підстав для виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає рішення про відмову у виплаті такої допомоги працівнику податкової міліції. При цьому повернення матеріалів без розгляду можливе лише у випадку неналежного оформлення документів.

02 липня 2015 року прийнято Закон України "Про національну поліцію" №580-VІІІ, який набрав чинності 07.11.2015. Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №580-VІІІ визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

В той же час, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 № 900- VІІІ, який набрав чинності 29.12.2015, доповнено п.15 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" №580-VІІІ абзацом третім такого змісту: право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про національну поліцію".

Враховуючи наведені норми законодавства суд приходить до висновку, що питання виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції законодавчо врегульоване та здійснюється у відповідності до ст. 23 Закону України "Про міліцію" і затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 21.10.2015 №850 "Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду від 05.06.2018 по справі № 822/456/16, від 27.11.2018 по справі № 822/1656/16.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Харківській області, яке викладене у листі від 16.10.18 № 10297/М/20-40-04-01-24 про надання відповіді щодо відмови у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю протиправним, таким, що не відповідає вимогам Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрата працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, визнання протиправним та скасування рішення Державної фіскальної служби України від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення матеріалів щодо призначення та виплата одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю без розгляду підлягають задоволенню.

Поряд із тим, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Харківській області, яке викладено у листі від 01.10.18 № 544/ЗГП/ 20-40-04-01-25 про надання відповіді щодо відсутності підстав для виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю не підлягають задоволенню, оскільки вказаний лист містить лише інформаційний характер та не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не порушує прав позивача, так як зазначеним листом ОСОБА_2 лише повідомлено про результати розгляду ДФС України його заяви, які викладені у листі від 18.06.2018 та про те, що Головне управління ДФС у Харківській області зможе здійснити виплату грошової допомоги лише у разі прийняття рішення ДФС України.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Державної фіскальної служби України затвердити висновок про можливість виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України віл 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію", пункту 15 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII та Порядку та умов призначення і виплата одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб'єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов'язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб'єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 № 7, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд зазначає, питання про затвердження висновку про можливість виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам податкової міліції, у зв'язку із встановленням групи інвалідності віднесено виключно до компетенції ДФС України та не входить до компетенції суду.

Крім того, суд зазначає, що листом від 18.06.2018 за №18255/7/99-99-04-04-02-17 ДФС України повернуто матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов'язання Головного управління ДФС у Харківській області надіслати до ДФС України висновок щодо призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII та Порядку та умов призначення і виплата одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Головного управління ДФС у Харківській області здійснити ОСОБА_2 розрахунок, нарахування та виплату одноразової грошової допомога, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності у відповідності до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII та Порядку та умов призначення і виплата одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, суд дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними.

Щодо позовним вимог в частині відмови ОСОБА_2 у взятті на облік та забезпеченні санаторно-курортною путівкою суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 446 затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку Державні органи забезпечують путівками до санаторно-курортних закладів не більше одного разу на рік:

- військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту і членів їх сімей;

- військовослужбовців, які проходять строкову військову службу, курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів та курсантів вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, навчальних центрів (частин) за наявності медичних показань відповідно до висновку військово-лікарської комісії;

- інвалідів із числа осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби. До таких членів сімей належать батьки, дружина (чоловік), неповнолітні діти, а також діти-інваліди та інваліди з дитинства, які отримують пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і членів їх сімей;

- осіб, які супроводжують до санаторно-курортних закладів інвалідів війни I групи та інвалідів I групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби (без права на лікування);

- осіб, які супроводжують до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, які за станом здоров'я потребують сторонньої допомоги відповідно до висновку військово-лікарської комісії, для продовження лікування після стаціонарного лікування в госпіталі (без права на лікування). Особою, яка супроводжує військовослужбовця до санаторно-курортного закладу, не може бути інвалід I групи та особа, яка не досягла 16-річного віку;

- осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, з числа військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби і осіб начальницького складу податкової міліції;

- осіб, зазначених у статтях 6-1 - 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- військовослужбовців СБУ, яких звільнено із служби за віком, станом здоров'я або вислугою років.

Суд зазначає, що вказаний перелік є вичерпним.

Так, із вказаного переліку вбачається, що інвалідам ІІ групи згідно з цим порядком може бути надана путівка виключно у разі поширення на них дії Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини 1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Таким чином, Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не розповсюджується на працівників податкової міліції.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що він належить до числа осіб, яким державним органом забезпечуються санаторно-курортний облік, оскільки на нього поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і членів їх сімей.

Проте, суд зазначає, що відповідно до абзацу 5 пункту 2 вказаного Порядку необхідна наявність двох умов для забезпечення санаторно-курортним обліком, а саме: статус ветерана війни та отримання пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Враховуючи, що позивачем не надано документи на підтвердження статусу ветерана податкової міліції, суд приходить до висновку, що підстави для забезпечення ОСОБА_2 санатроно-курортним лікуванням відсутні, у зв'язку із чим, позовні вимоги в частині визнання рішення Державної фіскальної служби України від 05.06.2018 № 7989/М/99-99-04-04-02-14 щодо відмови в наданні інваліду 2-ї групи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) санаторно-курортного лікування протиправним та скасувати йог, зобов'язання Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Харківській області здійснити облік ОСОБА_2 як інваліда 2-ї групи для отримання ним належного санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446, якою затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей та зобов'язання Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Харківській області надати ОСОБА_2 як інваліду 2-ї групи належного санаторно-курортного лікування відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2011 року № 446, якою затверджено Порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, з підстав, викладених вище.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 39599198), Державної фіскальної служби України (Львівська площа, б. 8, м. Київ, 04053, код 39292197) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати рішення Головного управління ДФС у Харківській області, яке викладене у листі від 16.10.18 № 10297/М/20-40-04-01-24 про надання відповіді щодо відмови у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю протиправним, таким, що не відповідає вимогам Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрата працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 та скасувати його.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 18.06.2018 №18255/7/99-99-04-04-02-17 про повернення матеріалів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю без розгляду.

Зобов'язати Головного управління ДФС у Харківській області надіслати до ДФС України висновок щодо призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог частини шостої статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII та Порядку та умов призначення і виплата одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21 січня 2019 року.

Суддя С.О.Чудних