Справа № 0840/3039/18
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3039/18
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),
суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Сонник А.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.10.2018р. у справі №0840/3039/18
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБАР ЕКСПОРТ БКВ»
до: про:Головного управління ДФС у Запорізькій області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

30.07.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю «АМБАР ЕКСПОРТ БКВ» (далі ТОВ «АМБАР ЕКСПОРТ БКВ») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ГУ ДФС у Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення / а.с. 3-7/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.08.2018р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №0840/3039/18 та справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні /а.с. 1/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідачем у період з 04.06.2018р. по 15.06.2018р. було проведено документальну позапланову виїзну перевірку підприємства з питання достовірності нарахування від`ємного значення з податку на додану вартість (далі ПДВ) за березень 2018 року, за результатами якої складено акт перевірки № 355/08-01-12-02/40921939 від 19.06.2018р., у якому посадовими особами відповідача за результатами перевірки зроблено висновок про порушення підприємством пп.14.1.36, пп.14.1.181, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від`ємного значення з ПДВ що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (р.21) на суму 112988 грн., такий висновок зроблено з огляду на те, що на думку відповідача, в ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «АМБАР ЕКСПОРТ БКВ» декларувало придбання у ТОВ «Салоха-П» товарів, які фактично являються товарами невідомого походження, так як відсутнє їх придбання у ланцюгах постачання. За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.07.2018р., яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за березень 2018р. на загальну суму 112988,00 грн. Позивач вважає висновки відповідача за результатами перевірки та прийняте ним рішення необґрунтованими та безпідставними, оскільки висновки податкового органу про відсутність реального здійснення господарських операцій з ТОВ «Салоха-П» є помилковими, під час перевірки контролюючому органу було надано всі первинні документи, які підтверджують фактичне виконання господарських операцій з вищевказаним контрагентом, який був зареєстрований як платник ПДВ та у позивача на момент укладення договору не виникало жодних сумнів, що можливості виконання вказаним підприємством господарських операцій, тому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.07.2018р.,

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.10.2018р. у справі №0840/3039/18 адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області № від 04.07.2018р. (суддя Калашник Ю.В. ) / а.с. 129-132/.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 04.10.2018р. подав апеляційну скаргу /а.с. 137-141/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають суттєве значення для її рішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 04.10.2018р. у даній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Адміністративна справа №0840/3039/18 , разом з вищезазначеною апеляційною скаргою, надійшли до суду апеляційної інстанції 21.11.2018р. / а.с. 136/

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2018р. у справі №0840/3039/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДФС у Запорізькій області рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.10.2018р. у справі №0840/3039/18 / а.с. 148/, і ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.11.2018р. апеляційний розгляд справи у судовому засіданні призначено на 10 годин 45 хвилин 19.12.2018р. /а.с. 149/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб було повідомлено учасників справи / а.с. 150-153/.

Позивач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 154-156/, заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено у даній справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 04.10.2018р. у даній справі залишити без змін.

У судовому засіданні 19.12.2018р. у розгляді справи №0840/3039/18 було оголошено перерву до 11-00 годин 09.01.2019р. у зв`язку з необхідністю надання додаткових доказів / а.с. 162-164/, які були надані позивачем суду 03.01.2019р. / а.с. 167-176/.

У судовому засіданні 09.01.2019р.:

- представник відповідача підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції від 04.10.2018р. скасувати та постановити у справі нове рішення. яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову;

- представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, підтримав доводи викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 04.10.2018р. у даній справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні представників відповідача та позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що ТОВ «АМБАР ЕКСПОРТ БКВ», , зареєстровано як юридична особа 28.10.2016р., підприємство є платником податків, у тому числі ПДВ, та перебуває на податковому обліку в Запорізькій ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області.

У період з 04.06.2018р. по 15.06.2018р. посадовими особами відповідача було проведено документальну планову виїзду перевірку ТОВ «АМБАР ЕКСПОРТ БКВ», (позивача у справі) з питання достовірності нарахування від`ємного значення з ПДВ за березень 2018р. за результатами якої було складено акт №355/08-01-12-02/40921939 від 19.06.2018р. (далі акт-перевірки).

Як вбачається з наданої суду ксерокопії вищезазначеного акту перевірки / а.с. 14-271/ посадовими особами відповідача за результатами перевірки зроблено висновок про порушення підприємством пп.14.1.36, пп.14.1.181, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (р.21) на суму 112 988 грн.

Та у подальшому, на підставі вищезазначеного акту перевірки, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 04.07.2018р., яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за березень 2018р. на загальну суму 112988,00 грн. / а.с. 47/.

З наданої суду ксерокопії акту перевірки вбачається, що відповідачем висновок про порушення підприємством (позивачем у справі) норм чинного Податкового кодексу України, щодо завищення від`ємного значення ПДВ за березень 2018р. зроблено з огляду на те, що підприємством, на думку податкового органу, безпідставно віднесено до складу податкового кредиту протягом перевіряємого періоду суми ПДВ сплачені у вартості товарів (робіт, послуг) по проведеним нереальним (безтоварним) господарським операціям з придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ «Салоха-П», оскільки цей контрагент позивача не мав можливості здійснювати господарські операції з позивачем з урахуванням часу, місця, надходження майна або обсягу матеріальних ресурсів.

У судовому засіданні, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем (покупець) було укладено з TOB «Салоха-П» договори поставки: №ГІ/205/12/17 від 02.12.2017р., №ГІ/210/12/17 від 07.12.2017р., №ГІ/213/12/17 від 09.12.2017р., умовами яких зокрема п. 1.1 договорів, передбачено, що продавець TOB «Салоха-П», зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити сільськогосподарську продукцію, номенклатура, кількість, якість та ціна якої визначені у пунктах 1.2 1.5 Договору, сільськогосподарською продукцією за цими договорами поставки є пшениця м`яка не насіннєва врожаю 2017 року. /а.с.48, 51, 54/, і ці господарські зобов`язання виконані сторонами за договорами поставки у повному обсязі, а саме TOB «Салоха-П» поставлено позивачу визначений умовами договору товар, а позивачем (покупцем) сплачено вартість отриманого товару, який у подальшому було використано позивачем у власній господарській діяльності, контрагент позивача під час укладання договорів з позивачем та під час виконання сторонами своїх зобов`язань за цими правочинами був у встановлений чинним законодавством спосіб зареєстрований у якості юридичної особи та платника податків, у тому числі ПДВ, при цьому позивачем під час проведення перевірки було надано податковому органу відповідачу у справі, та суду під час судового розгляду даної адміністративної справи, усі первинні документи за вищезазначеними господарськими зобов`язаннями (правочинами), які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України, які у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є належними первинними документами, які засвідчують факт виконання певних господарських операцій, і є підставою для ведення бухгалтерського обліку та формування фінансової звітності, та які, у свою чергу, також свідчать про фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань за цими договорами і використання отриманих позивачем товарів та робіт (послуг) у власній господарський діяльності позивача, які були досліджені судом у судовому засіданні та долучені до матеріалів справи /а.с. 48-57/.

Щодо тверджень податкового органу у акті перевірки та під час розгляду судом справи про відсутність у наданих позивачем товарно-транспортних накладних відомостей про навантажувальні операції, даних щодо відпуску за довіреністю вантажоодержувача, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити що відповідно із практикою Верховного Суду (постанова у справі №821/589/17 від 06.02.2018р.) відсутність товарно-транспортних накладних на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції за наявності інших належних доказів, оскільки певні недоліки у товарно-транспортних накладних або взагалі відсутність певних товарно-транспортних накладних не може свідчити про безтоварність господарської операції за умови наявності інших належних первинних документів по таким господарським операціям, тому колегія суддів вважає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Також не можуть бути прийняті до уваги, як докази правомірності прийнятого відповідачем рішення, твердження контролюючого органу у акті перевірки та під час розгляду справи про відсутність у ТОВ «Салоха-П» можливостей для виготовлення сільськогосподарської продукції, оскільки під час розгляду справи на підтвердження можливості ТОВ «Салоха-П» вирощування сільськогосподарську продукцію, позивачем надано договір про спільний обробіток землі №13 від 16.08.2016р., який укладено між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та ТОВ «Салоха-П», відповідно до якого сторони дійшли згоди на здійснення спільної діяльності, на земельних ділянках належних Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаїв, по вирощуванню зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальшої реалізації /а.с.58-61/, крім цього відповідно до довідки Відділу агропромислового розвитку Миколаївської районної державної адміністрації №40-01-28 від 09.02.2018р. ТОВ «Салоха-П» дійсно займається виробництвом сільськогосподарської продукції рослинництва та є сільськогосподарським товаровиробником, обробляє 5000 га розташованих на полігоні «Широколанівський» військова частина НОМЕР_1 /а.с.86/ , а з наданих суду звітів державного статистичного спостереження про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 1 листопада 2017 року вбачається, що ТОВ «Салоха-П» отримано врожай сільськогосподарських культур /а.с.87-93/.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача під час розгляду справи на те, що ТОВ «Салоха-П» не було у встановленому порядку погоджено використання у сільськогосподарських цілях земель Міністерства оборони України, з огляду на те, що ці обставини не стосуються предмету доказування у даній адміністративної справи.

Так, аналіз норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства дає можливість зазначити, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язання іншої юридичної особи, яка є його контрагентом у тих чи інших господарських зобов`язаннях, при цьому це стосується і податкових зобов`язань, оскільки відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому при придбанні товару (отриманні послуги) покупець зобов`язаний сплатити вартість товару (послуги) продавцю, до складу якої входить ПДВ, а продавець зобов`язаний внести цю суму ПДВ до бюджету у відповідному звітному періоду, і у разі невиконання продавцем товару (послуги) цього обов`язку саме на нього за це покладається відповідальність, і на покупця товару (послуги), який є платником податку, нормами чинного законодавства не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення ними господарської діяльності та сплати податків та зборів (обов`язкових платежів) у даному випадку, що свідчить про те, що несплата продавцем товару (послуги) ПДВ до бюджету в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем товару (послуги).

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, колегія суддів робить висновок про те, що в результаті господарських операцій з ТОВ «Салоха-П» у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, оскільки у даному випадку для позивача у справі визначальним є саме факт отримання товару від ТОВ «Салоха-П» і подальше використання цього товару у власній господарській діяльності, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, а ці обставини у свою чергу свідчать про наявність в таких діях суб`єкта господарювання позивача у справі, ділової мети одержання економічного ефекту у результаті господарської діяльності, і при цьому позивач не зобов`язаний та не має об`єктивної можливості відслідковувати дотримання контрагентом вимог чинного законодавства України.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вищенаведена правова позиція стосовно розв`язання спірних правовідносин, які виникли між сторонами у даній адміністративній справі, узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який під час розгляду справи «БУЛВЕС» АД проти Болгарії ( заява №3991/03) у рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що платник податку не повинен нести наслідки невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, та сплачувати пеню, оскільки такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

З урахуванням вищезазначених фактичних обставин справи, які були встановлені судом під час розгляду даної справи та підтверджені належними письмовими доказами, колегія суддів вважає, що податковим органом зроблено безпідставний та неправомірний висновок щодо нереальності проведених позивачем господарських операцій та щодо завищення у перевіряємому періоді податкового кредиту з ПДВ на загальну суму у сумі 112988,00 грн. по господарським відносинам з ТОВ «Салоха-П».

З огляду на вищевказане, та приймаючи до уваги положення чинного на момент виникнення спірних правовідносин податкового законодавства, зокрема положення п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач у справі мав усі визначені чинним законодавством підстави для формування податкового кредиту з урахуванням сум ПДВ, який ним було сплачено протягом перевіряємого періоду у вартості отриманих від його контрагенту - ТОВ «Салоха-П», товару, оскільки у позивача у справі були наявні усі необхідні первинні документи, які засвідчують наявність певних юридичних фактів за результатами господарської діяльності по операціям з вищезазначеними суб`єктами господарювання протягом перевіряємого періоду, що свідчить про те, що обрані відповідачем підстави для визначення позивачу грошових зобов`язань з ПДВ не відповідають вимогам Податкового кодексу України, і висновок податкового органу про завищення податкового кредиту по операціям з вищезазначеним контрагентом є безпідставним, що свідчить про те, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, під час прийняття податкового повідомлення-рішення № від 04.07.2018р., яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за березень 2018р. на загальну суму 112988,00 грн, яке є предметом оскарження у даній справі, діяв не у спосіб, який визначено чинним податковим законодавством, та, в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не довів правомірності свого рішення під час розгляду справи судом, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позивачем у справі позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 04.10.2018р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 310,315,316,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.10.2018р. у справі №0840/3039/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.
Повний текст виготовлено та підписано 16.01.2019р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко