Справа № 2240/2724/18
Суддя: Михайлов О.О.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2240/2724/18
РІШЕННЯ
іменем України

09 січня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О.

за участю:секретаря судового засідання Музика Д.О. представників позивача - Мариняк В.М., Оскоми О.М. представників відповідача - Федика Р.С., Федишина І.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.11.2018 просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2018 №689 про накладення на водія автотранспортного взводу автомобільної роти 8 окремого полку спеціального призначення Сил спеціальних операцій Збройних Сил України старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2018 №766 в частині накладення на водія автотранспортного взводу автомобільної роти 8 окремого полку спеціального призначення Сил спеціальних операцій Збройних Сил України старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ командира 8 окремого полку спеціального призначення А-0553 від 03.07.2018 №77-РС (по особовому складу) в частині звільнення згідно зі ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас за пунктом "е" (через службову невідповідність) старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю.

4. Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2018 №150 (по стройовій частині) яким солдата ОСОБА_1 , водія 1 відділення автотранспортного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , звільнено наказом командира 8 оп СпП від 03.07.2018 №77-РС з військової служби в запас згідно зі статтею 26 частини 8 пункту 1 підпункту "е" (через службову невідповідність) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" 03.07.2018 виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

5. Поновити ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортного взводу автомобільної роти 8 окремого полку спеціального призначення Сил спеціальних операцій Збройних Сил України з 03.07.2018.

6. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, яке він недоотримав внаслідок незаконного звільнення.

7. Визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за п "б" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за станом здоров`я на підставі постанови Госпітальної військово-лікарської комісії Центрального регіону Міністерства оборони України оформленої свідоцтвом про хворобу №61 від 20.02.2018.

8. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "б" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за станом здоров`я на підставі постанови Госпітальної військово-лікарської комісії Центрального регіону Міністерства оборони України оформленої свідоцтвом про хворобу №61 від 20.02.2018.

Позивач підставою позову зазначає порушення відповідачем вимог ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 13.12.2013 проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом на посаді водія автотранспортного взводу автомобільної роти 8 окремого полку спеціального призначення Сил спеціальних операцій Збройних Сил України у в/ч НОМЕР_1 .

Позивач вказує, що 02.07.2018 його безпідставно та необґрунтовано, наказом від 03.07.2018 №766 притягнуто до дисциплінарної відповідальності. На підставі вказаного наказу наказом командира 8 окремого полку спеціального призначення (по особовому складу) від 03.07.2018 №77-РС, позивача звільнено з військової служби в запас з 03.07.2018 на підставі п "е" частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через службову невідповідність).

Позивач зазначає, що 03.07.2018 командиром Військової частини НОМЕР_1 винесено наказ (по стройовій частині) яким позивача виключено зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення частини з 03.07.2018 та направлено для зарахування на військовий облік до Хмельницького обласного військового комісаріату.

Позивач вважає, що оскаржувані накази є протиправними, а тому з метою захисту свої прав, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.08.2018 відкрито провадження в справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача 29.08.2018 надійшов відзив на адміністративний позов, у якому представник відповідача проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечує, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що позивач хибно трактує видання командиром військової частини наказу №766 від 02.07.2018, як повторне притягнення до дисциплінарної відповідальності за одне й теж правопорушення, за яке позивач ніби-то притягувався до дисциплінарних стягнень у вигляді доган, суворих доган. Представник відповідача вказує, що таке розуміння позивачем цього наказу є хибним, оскільки, вказаним наказом оформлене рішення спеціальної комісії частини, яким вона підтвердила попередній наказ командира військової частини №689 від 18.06.2018 про накладення на солдата ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю за невиконання ним службових обов`язків та порушення службової дисципліни, а саме - відсутність 12.06.2018 без поважних причин на військовій службі.

Представник відповідача стверджує, що вищевказаному рішенню про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за службовою невідповідністю передували неодноразові невиконання ним службових обов`язків, які виражалися в порушеннях військової дисципліни та встановленого порядку несення служби.

У поданому відзиві представник відповідача також зазначає, що при накладенні на позивача дисциплінарних стягнень враховувались характер та обставини вчинення правопорушення, можливість настання негативних наслідків для боєздатності частини, процедура перевірки обставин порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення відповідачем дотримана, а тому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Справа розглянута за правилами загального позовного провадження.

Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечили, просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_2 дав суду покази, що 12.06.2018 року він був черговим лікарем військової частини, до нього ОСОБА_1 за медичною допомогою не звертався.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що перебуває на посаді начальника лікарської частини. Відповідно до медичної документації, ОСОБА_1 12.06.2018 року за медичною допомогою не звертався.

Свідок ОСОБА_4 дав покази, що 12.06.2018 року він отримав завдання провести ОСОБА_1 до лікарської частини, після того, як він супроводив ОСОБА_1 до дверей лікарської частини, більше в той день його не бачив.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 дали суду покази, що ОСОБА_1 періодично не з`являвся на військову службу. 12.06.2018 року ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі 2 години, після чого його привезли військовослужбовці. Оскільки ОСОБА_1 скаржився на стан здоров`я, його було відправлено до медичної частини, проте до лікаря він не з`явився. Рапортів про звільнення за станом здоров`я не подавав.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до висновків, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив наступі обставини справи.

ОСОБА_1 з 13.12.2013 проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом на посаді водія автотранспортного взводу автомобільної роти 8 окремого полку спеціального призначення Сил спеціальних операцій Збройних Сил України у в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №92 від 29.01.2018 призначено в період з 29.01.2018 по 28.02.2018 провести службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі без поважної причини солдата ОСОБА_1 .

Актом службового розслідування про факт відсутності на військовій службі солдата ОСОБА_1 від 20.02.2018 зафіксовано, що 29.01.2018, під час перевірки наявності особового складу роти забезпечення виявлено, що солдат ОСОБА_1 відсутній на військовій службі. На телефонні дзвінки не відповідав, батьки та родичі про місцезнаходження військовослужбовця не знали. Організовані заходи щодо його пошуку результату не дали, 30.01.2018 позивач з`явився на військовій службі та надав пояснення у яких зазначив, що був відсутній на військовій службі в зв`язку з лікуванням у шпиталі. Однак, згідно лікарняного епікризу був фактично виписаний 26.01.2018.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №203 за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана" та позбавлено повністю премії за лютий 2018. Запропоновано розглянути даного військовослужбовця на атестаційній комісії з приводу подальшого проходження служби в ЗСУ.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №224 від 03.03.2018 про призначення службового розслідування по факту відсутності на військовій службі без поважної причини солдата ОСОБА_1 призначено в період з 05.03.2018 по 04.04.2018 провести службове розслідування по факту відсутності на військовій службі без поважної причини солдата ОСОБА_1 .

Актом службового розслідування про факт відсутності на військовій службі солдата ОСОБА_1 від 06.03.2018 зафіксовано, що 03.03.2018 позивач був відсутній на військовій службі в зв`язку з поганим самопочуттям - боліла голова, жодних документів, що підтверджують законність відсутності на військовій службі позивача 03.03.2018 під час проведення службового розслідування надано не було.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №244 від 06.03.2018 за невихід на військову службу без поважних причин, порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначених статтями 13, 16, 49, 241, на підставі пункту "г" статті 49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "попередження про неповну службову відповідність" та позбавлено премії повністю за березень 2018.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №672 від 12.06.2018 про призначення службового розслідування про факт запізнення на військову службу солдатом ОСОБА_1 , призначено в період з 12.06.2018 по 11.07.2018 провести службове розслідування по факту запізнення на військову службу без поважної причини солдатом ОСОБА_1 .

Актом службового розслідування про факт запізнення на військову службу солдатом ОСОБА_1 , з пояснень солдата ОСОБА_1 стало відомо, що 12.06.2018 він був відсутній на військовій службі без поважних причин 2 години через погане самопочуття, спричинене високим тиском. Будь-яких документів, які підтверджують законність відсутності на військовій службі 12.06.2018 солдата ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування надано не було.

Згідно зі службовою характеристикою безпосереднього начальника командира автомобільної роти від 15.06.2018, ОСОБА_1 за своїми морально-діловими якостями для проходження подальшої військової служби у військах спеціального призначення не придатний.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №689 від 18.06.2018 за порушення вимог ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №766 від 02.07.2018 за невиконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни, відповідно до пункту "ж" ст. 49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - "звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю".

Вважаючи вищевказані накази про звільнення позивача з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю протиправними, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч. 3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з пп. "е" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків.

Закон України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Суд зазначає, що правова позиція з приводу дії особливого періоду в Україні викладена Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 813/1919/16.

Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року N 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статут).

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку про правомірність та обґрунтованість застосування відповідачем до позивача міри дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби. Захід дисциплінарного впливу, який застосований до позивача є співрозмірним зі встановленими неодноразовими порушеннями службової дисципліни та встановленого порядку несення служби.

Судом встановлено, що передбачена Законами процедура перевірки обставин порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення відповідачем дотримана. Також перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідачем повною мірою враховано тяжкість правопорушення, обставини за яких вони скоєні, та враховано ставлення позивача до виконання своїх службових обов`язків.

Оскільки судом встановлено правомірність оскаржуваних наказів відповідача, похідні позовні вимоги позивача щодо поновлення його на службі, стягнення середнього заробітку задоволенню також не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за п "б" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за станом здоров`я, суд зазначає, що під час судового розгляду не встановлено доказів того, що позивачем було подано відповідний рапорт командуванню. При цьому суд враховує, що відповідно до копії свідоцтва про хворобу №61, на яке посилається позивач, ОСОБА_1 непридатний до служби в високомобільних десантних військах. Придатний до військової служби.

Таким чином, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачами доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки суд по справі не призначав проведення судових експертиз та не здійснював виклику свідків, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 21 січня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (вул. Толстого, 4, м.Хмельницький, Хмельницька область, 29001 , код ЄДРПОУ - 07840179)

Головуючий суддя О.О. Михайлов