Справа № 480/4285/18
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 р. Справа №480/4285/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до суду з позовною заявою до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - відповідач, Сумське об'єднане УПФУ Сумської області), в якій просив:

1) визнати протиправною бездіяльність Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області щодо невиплати ОСОБА_3 не отриманої за липень та серпень 2018 року пенсії;

2) зобов'язати Сумське об'єднане УПФУ Сумської області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суму не отриманої пенсії за період з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року.

Свої вимоги мотивував тим, що перебуває на обліку у відповідача відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509. Однак, пенсія за липень та серпень 2018 року йому виплачена не була. Відповідачем було повідомлено ОСОБА_3, що виплату не отриманої пенсії за липень і серпень 2018 року буде проведено на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Однак, з такими діями відповідача не погоджується та звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 23.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від відповідача у справі 13.12.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.16-17), відповідно до якого представник Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області з посиланням на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з того, що на підставі листа Пенсійного фонду України позивачу призупинено виплату пенсії, у зв'язку з отриманням інформації про відсутність позивача за місцем проживання.

Фактично пенсія позивачу була виплачена починаючи з 01.09.2018. Щодо виплати заборгованості за липень-серпень 2018 року, представник у відзиві зазначив, що відповідно до п.15постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 встановлено, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення Комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальної виплати, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Тобто, пенсія позивачу пенсії за липень-серпень 2018 року буде проведена управлінням на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог ухвали суду від 23.11.2018 представником відповідача було надані додаткові докази у справі (а.с.19-36).

Ухвалою суду від 20.12.2018 було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 16.01.2019.

В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи, з урахуванням ч.11 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, був повідомлений належним чином (а.с.40). При цьому, в позовній заяві ОСОБА_3 просив здійснювати розгляд справи за його відсутності (а.с.9).

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, матеріали пенсійної справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В судовому засіданні судом встановлено, що позивачу призначена пенсія за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення НОМЕР_2 (а.с.11) та вбачається з позовної заяви та відзиву на позов.

ОСОБА_3 є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції згідно довідки Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.07.2018 № (с.11, 36) та з 01.08.2014 перебуває на обліку в Сумському об'єднаному УПФУ Сумської області, що вбачається зі змісту позову, відзиву та розпорядження відповідача №27677 (а.с.44).

Як вбачається з пояснень представника відповідача та відзиву, пенсія позивачу Сумським об'єднаним УПФУ Сумської області була призупинена з липня 2018р., на підставі листа Пенсійного фонду України, у зв'язку з тривалою відсутністю (понад 60 днів) за місцем проживання та направлено відповідний запит до Департаменту соціального захисту населення СМР з метою проведення перевірки позивача за фактичним місцезнаходженням (а.с.48). При цьому, як зазначає представник відповідача у відзиві, окремого рішення щодо призупинення виплати пенсії позивачу, відповідачем не приймалося (зворот а.с.16).

Після не отримання пенсії в липні 2018р. позивач звернувся із запитом до Сумського об'єднаного УПФУ Сумської щодо підстав припинення виплати пенсії (а.с.49), на що листом від 25.07.2018 №15387/11-23 (а.с.48) відповідач повідомив позивача, що відповідно до п.5 ст.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, соціальні виплати припиняються у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. 09.07.2018 на адресу Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області надійшов список внутрішньо переміщених осіб, в якому наявна інформація про тривалу відсутність ОСОБА_3 (понад 60 днів) за місцем проживання.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 20.08.2018 про поновлення виплати пенсії (а.с.35).

Рішенням Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.08.2018 (протокол №34) було підтверджено фактичне місце проживання позивача та відновлено виплату пенсії ОСОБА_3 з місяця звернення та на підставі вказаного рішення і заяви позивача відповідачем з 01.07.2018 було відновлено нарахування пенсії, що вбачається з протоколу (а.с.46).

Нарахування пенсії, починаючи з липня 2018р. підтверджується матеріалами пенсійної справи, зокрема, протоколом за період з 01.07.2018 - 30.09.2018. (а.с.12), та рішенням №19 (а.с.43), однак, нарахована за липень та серпень 2018р. пенсія ОСОБА_3 виплачена не була, станом і на момент розгляду справи, що підтверджується поясненнями відповідача. Доказів на спростування вказаного суду не надано.

Суд не може погодитись з такою позицією відповідача, а бездіяльність Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області щодо не виплати нарахованої пенсії з 01.07.2018 по 31.08.2018, вважає протиправною, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі Закон №1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч.3 ст. 4 Закону №1058-ІV).

Згідно частини 1 статті 47 Закону №1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

З 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі - Закон №1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.2 ст. 4 Закону №1706-VII).

Як згідно ст. 4 Закону №1706-VII, так і згідно пункту 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 (далі - Порядок №509) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених, зокрема, статтею 12 цього Закону.

Обґрунтовуючи свою позицію відповідач, з посиланням на норми Закону №1706-VII, Порядку №509 та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 8 червня 2016 року №365 (далі - Порядок №365) вказує на правомірність припинення пенсії у зв'язку із встановленням факту відсутності його за місцем проживання понад 60 днів на основі отриманої інформації від Пенсійного фонду України.

Дійсно, встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування є одними з підстав, визначених у п.п.2,5 п.12 Порядку №365 для припинення соціальних виплат. Однак, будь-якої інформації, отриманої від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування відповідачем надано не було. Лист Пенсійного фонду України не є належним доказом відсутності особи понад 60 днів за місцем проживання. Більш того, такого листа відповідачем не надано.

При цьому, суд відмічає, що ні вказаний Порядок №365, ні Закон №1706-VII, на які посилається відповідач, в обґрунтування своєї позиції, не визначають самого порядку чи підстав для припинення виплат пенсії чи інших соціальних виплат.

Законом, який регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування є саме Закон №1058-1V. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування. (ст. 5 Закону №1058-1V). І саме цим Законом частиною 1 статті 49 визначено підстави припинення пенсії. Так, за приписами цієї норми, виплата пенсії, зокрема, за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у таких випадках: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

В той же час, як вбачається з листа від 25.07.2018 (а.с.48), а також відзиву на позов та пояснень представника відповідача виплата пенсії відповідачем була припинена з 01.07.2018, у зв'язку із встановленням за інформацією Пенсійного фонду України факту відсутності позивача строком понад 60 днів за місцем проживання. Однак, вказане не є тією підставою, виключний перелік яких зазначено у ст.49 Закону №1058-IV для прийняття рішення про припинення пенсії. Тим паче, припинення пенсії було вчинено не у спосіб, визначений Законом №1058-IV, який передбачає припинення пенсійних виплат виключно на підставі відповідного рішення органу Пенсійного фонду, якого, як вбачається з матеріалів справи (зворот а.с.16), та пояснень представника відповідача, прийнято не було. У зв'язку з чим, суд визнає, що припинення відповідачем виплати позивачу пенсії з липня 2018р. є протиправною та здійснена не у спосіб, передбачений законом.

Крім того, відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.11.2003 №1382-ІV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Також, як встановлено судом відповідачем було поновлено нарахування раніше призначеної позивачу пенсії з липня 2018р., однак, за липень та серпень 2018р. нараховану пенсію виплачено не було. Обґрунтовуючи свою позицію відповідач зазначає, що виплата нарахованої пенсії за вказаний період буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Дійсно відповідно до п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Тобто, враховуючи приписи вказаної норми, та встановлені в судовому засіданні обставини у справі, відповідач мав відновити саме виплату (а не лише нарахування) пенсії з липня 2018р. І лише суми за минулий період, тобто до липня 2018р. (у разі наявності таких), відповідач мав у відповідності до вказаного п.15 обліковувати як заборгованість.

Також варто відмітити, що станом на момент розгляду справи, відповідного порядку Кабінетом Міністрів України, на який посилається відповідач, не розроблено. При цьому відповідно до відповідно до ч.4 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

В даному випадку, суд звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (п.70).

Європейський суд з прав людини в рішенні «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 стосовно бездіяльності держави щодо прийняття нормативного акту, яких визначає механізму реалізації прав громадян, в п.п.55,56 зазначив, що відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, Суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим. Отже, було порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, приймаючи до уваги, що припинення виплати пенсії у період з липня 2018р. відповідачем здійснено не у спосіб, встановлений законом, відмова у виплаті нарахованої пенсії за період липень та серпень 2018р. через відсутність розробленого Кабінетом Міністрів України відповідного порядку щодо виплати пенсії, виплату якої протиправно було зупинено, не відповідають критеріям правомірності, визначених ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання відповідача здійснити виплату нарахованої пенсії за період з 01.07.2018 по 31.08.2018, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача нарахувати пенсію за період з 01.07.2018 по 31.08.2018, суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити, оскільки з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи та матеріалів пенсійної справи, було підтверджено факт нарахування пенсії позивачу за вказаний період.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (40009, Сумська область, м.Суми, вул.Степана Бандери, буд.43, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, яка полягає у не виплаті ОСОБА_3 раніше призначеної пенсії за липень та серпень 2018 року.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області виплатити нараховану ОСОБА_3 раніше призначену пенсію за період з 01.07.2018 по 31.08.2018.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21.01.2019.

Суддя І.Г. Шевченко