Справа № 0640/4272/18
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м.Житомир справа № 0640/4272/18

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В., Шевчук Т.А.,

за участю: представника відповідача Горкуши М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльність, зобов"язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви просить:

- визнати протиправними діяння Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, що пов'язані з порушенням розгляду заяви позивача від 25.07.2018 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, зареєстрована Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 25.07.2018 за №В-7668/0-21-18, зокрема, щодо надання незаконної відмови у неналежній формі;

- зобов'язати Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області передати заяву ОСОБА_2 від 25.07.2018 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, яка зареєстрована Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 25.07.2018 за №В-7668/0-21-18 на розгляд до Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області в зв'язку з переходом права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 у комунальну власність;

- зобов'язати Мартинівську сільську раду Пулинського району Житомирської області прийняти до розгляду, зареєструвати та розглянути заяву ОСОБА_2 від 25.07.2018, яка зареєстрована Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 25.07.2018 за №В-7668/0-21-18 та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 у власність позивачу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що розгляд питання про затвердження проекту землеустрою було проведено із порушенням встановленого строку. Вказує, що зазначена підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою не входить до вичерпного переліку таких підстав, визначеного Земельним кодексом України. Зокрема, відмітив, що оскільки, прийняття рішення щодо розгляду заяви позивача від 25.07.2018 та рішення про затвердження проекту землеустрою покладається на Мартинівську сільську раду, то вимога про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Житомирській області передати заяву про затвердження проекту землеустрою на розгляд до Мартинівської сільської ради є обґрунтованою.

Ухвалою від 04.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та розгляд призначений на 04.10.2018 о 10:00.

Ухвалою від 04.10.2018 за клопотанням представника позивача суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 08.11.2018 закінчене підготовче провадження та справа призначена до розгляду на 26.11.2018 о 15:00.

Ухвалами від 05.11.2018 та від 26.11.2018 представнику позивача відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представники позивача в судове засідання не з'явилися, про при чини неявки суд не повідомили. Від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача. В попередній судових засіданнях позовні вимоги представники позивача підтримували.

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у письмовому відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 07.08.2018 № В-7668/0-4298/0/22-18 вказало недоліки проекту землеустрою, після усунення яких запропоновано позивачу повторно звернутися із заявою про затвердження вказаного проекту до Головного управління. Крім того, відмітив, що відмова у затвердженні проекту землеустрою є вмотивованою та містить чітке та обґрунтоване посилання на обставини за яких відповідач позбавлений можливості розглянути клопотання позивача позитивно. Розпорядженням КМУ від 31.01.2018 №60-р доручається Держгеокадастру розпочати з 1 лютого 2018 року передачу усіх земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність відповідних ОТГ, однак вимога позивача щодо передачі заяви ГУ Держегокадастру у Житомирській області до Мартинівської сільської ради є необґрунтованою, оскільки Головне управління здійснює передачу земельних ділянок, а не документів.

Представник відповідача Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області до суду не прибув, про причини неявки не повідомив. Згідно поданої заяви просить справу розглядати у їх відсутність, проти позову заперечує.

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

25.07.2018 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 у власність ОСОБА_2 До заяви додано: примірник №1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2), яка розташована на території Бабичівської сільради Пулинського району Житомирської області; оригінал витягу з ДЗК НВ-018. (т.1 а.с. 102)

Листом від 07.08.2018 № В-7668/0-4298/0/22-18 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило позивачу, що виявлено недоліки допущені при розробці документації землеустрою:

- акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України від 18.05.2010 №376, а саме: відсутнє погодження суміжними власниками (землекористувачами), землі державної власності (стаття 198 Земельного кодексу України). Список межових знаків, переданих на зберігання та кроки межових знаків пронумерувати відповідно до п.3.2 вищезазначеної Інструкції;

- опис меж у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером НВ-018 не відповідає опису меж на кадастровому плані земельної ділянки. Окрім цього, зазначено, що відсутнє рішення про погодження Мартинівської об'єднаної територіальної громади реорганізованої Бабичівської сільської ради) та запропоновано виправити вказані зауваження та з заявою про затвердження повторно клопотати до Головного управління. (т.1 а.с.103)

Вважаючи дану відмову такою, що порушує законні права та інтереси позивача, та те, що дане рішення не відповідає формі рішення, яке має прийматись у формі наказу, останній звернувся з вказаним позовом до суду.

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі п. "б" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Земельний кодекс України), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі абз. 1 ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України).

Згідно зі пп. "в" ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірах не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною шостою вказаної статті Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно зі абз. 1 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.8 ст.118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України врегульовано, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Як вбачається з матеріалів справи поданий згідно заяви від 25.07.2018 позивачем проект землеустрою був погоджений відповідно висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 18.07.2018 № 3693/88-18 (т.1 а.с. 27).

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333.

Пунктом 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 110 Положення начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 №34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 №883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за №381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Отже, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області.

Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом строку для прийняття такого рішення, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2208/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позов в частині визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2.

Щодо позовних вимог зобов'язального характеру, суд дійшов висновку про наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №6-3845/14-18-СГ від 27.09.2018 земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1725, 1472 га, які розташовані за межами населених пунктів на території Мартинівської сільської об'єднаної територіальної громади Пулинського району Житомирської області, передані Мартинівській сільській раді.

Відповідно до акту приймання-передачі від 27.09.2018 Мартинівській сільській раді передана земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 2,0га, яка розташована за межами населених пунктів Бабичівської сільської ради Пулинського району Житомирської області, і щодо якої позивач звертався до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с. 63-68).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на земельну ділянку, на яку позивачем був розроблений проект землеустрою і яка була передана Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області із державної власності до земель комунальної власності, 04.10.2018 Мартинівською сільською радою зареєстроване право власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с. 69).

З наведеного слідує, що змінився статус земельної ділянки.

Разом з тим, суд зазначає, що Головним управлінням Держгеокадасту в Житомирській області будь-які повноваження щодо розпорядження цією земельною ділянкою Мартинівській сільській раді не передавалися, оскільки ці повноваження вже визначені Земельним кодексом України.

Крім того, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об'єднаних територіальних громад", яке було підставною для винесення відповідачем наказу від 27.09.2018 № 6-3845/14-18/СГ про передачу земельних ділянок у комунальну власність Мартинівської сільської ради, не містить будь-яких правових приписів, які б зобов'язували територіальні громади враховувати попередні розпорядчі акти щодо переданих земельних ділянок.

Отже, у зв'язку з передачею земельної ділянки Мартинівській сільській раді змінилася форма власності земельної ділянки з державної на комунальну.

Так, ч.1 ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Так, до повноважень сільських, селищних, міських рад відноситься передача земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності-це повноваження Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

В той же час правові приписи Земельного кодексу України та Розпорядження КМУ від 31.01.2018 № 60-р не місять положення, відповідно до якого розпорядників земель державної власності було зобов"язано при передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність передати на розгляд до відповідних рад документи чи заяви, які були подані до такої передачі відповідних земельних ділянок.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 було розроблено та погоджено, коли вказана земельна ділянка перебувала у державній власності, то підстави для зобов'язання Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області передати заяву позивача від 25.07.2018 на розгляд Мартинівської сільської ради, а відтак і про зобов"язання розглянути заяву та прийняти рішення про затвердження вказаного проекту відсутні, оскільки остання є розпорядником земель комунальної власності.

Щодо доводів позивача про те, що Розпорядження КМУ від 31.01.2018 № 60-р порушує принцип рівності та те, що адміністративно-територіальним устроєм України не передбачено ані ОТГ, а ні Рад ОТГ, то суд їх до уваги не приймає та цим доводам оцінки не надає, оскільки вони не є предметом спору в даній справі.

Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням положень ст.139 КАС України, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул.Довженка,45, м.Житомир,10002, ) щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 ) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, зареєстрованої Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області 25.07.2018 за №В-7668/0/21-18.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул.Довженка,45, м.Житомир,10002, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 21 січня 2019 року