Справа № 808/1986/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1986/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року (суддя Батрак І. В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичні системи та обладнання Запоріжжя» до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Енергетичні системи та обладнання Запоріжжя» звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.05.2018 року № .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення, яке оскаржується позивачем, слугував висновок контролюючого органу про непідтверження позивачем факту вчинення правочинів між позивачем та його контрагентом щодо поставки товару. Однак господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, фактично здійснені та оформлені належним чином, відповідні первинні документи були надані при проведенні перевірки, будь-яких недоліків у наданих документах контролюючим органом не встановлено. Відтак позивачем правомірно віднесено до складу витрат та податкового кредиту суми, сплачені постачальниками за придбаний товар. Питання віднесення сум податку на прибуток та податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється винятково на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з третіми особами. Податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.05.2018 №, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що при оформленні товарно-транспортної накладної № 08/01-18 від 11.01.2018 позивачем було допущено ряд недоліків.

ТОВ «ЗЕТА МАРКЕТ» не могло фактично здійснити господарські операції на користь позивача, оскільки: на підприємстві працювала 1 особа, залучення стороннього трудового ресурсу не встановлено, підприємство не є виробником товару, на який складено податкові накладні на адресу ТОВ «ЕСО Запоріжжя». Згідно проведеного аналізу ЄРПН встановити походження реалізованих ТОВ «ЗЕТАМАРКЕТ» за період 01.10.2017 року -19.01.2018 неможливо, що свідчить про підміну придбаного товару.

Крім того, підприємство ТОВ «ЗЕТА МАРКЕТ» фігурує в кримінальному провадженні справа № 751/1506/18, провадження № 1-кс/751/826/18 відповідно до ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.03.2018 та по справі № 761/6044/18, провадження № 1-кс/761/4246/2018 відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 26.02.2018 року.

Вищевикладене вказує на формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за рахунок надходження товарів з джерела невідомого походження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що відповідачем не було надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження висновків про нереальність здійснення господарських операцій позивача з його постачальниками. Усі заперечення відповідача, доводи апеляційної скарги зводяться до припущень, які засновані виключно на підставі аналізу податкової інформації, отриманої з інформаційних баз ДФС.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

Представник позивача заперечує проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 05.04.2018 по 12.04.2018 на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ЕСО Запоріжжя» з питання достовірності нарахування від'ємного значення з податку на додану вартість за січень 2018 року. За результатами проведеної перевірки складено Акт №239/02-0112-02/24911195 від 19.04.2018.

Як зазначено у висновках Акту перевірки, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп.14.1.36, 14.1.181, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п.200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено:

від'ємне значення з податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку) (р. 20.2.1) за січень 2018 року на суму ПДВ 381 836,00 грн.,

у ТОВ «ЕСО Запоріжжя» відсутнє право на врахування суми від'ємного значення 2860,00 грн. при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість та отримання даної суми бюджетного відшкодування за січень 2018 року.

Вказані висновки податкового органу обґрунтовані тим, що перевіркою щодо операцій по взаємовідносинах між позивачем та його контрагентом ТОВ «ЗЕТА МАРКЕТ» не підтверджено здійснення товарних операцій вищеописаними постачальниками на адресу позивача та встановлено надходження товарів з джерел невідомого походження.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки, позивачем подано письмові заперечення №682/18 від 25.04.2018 на Акт №239/02-0112-02/24911195 від 19.04.2018.

Листом-відповіддю на заперечення №12948/10/08-01-12-02-13 від 07.05.2018 висновки акту перевірки ГУ ДФС у Запорізькій області залишені без змін, як такі, що відповідають вимогам чинного законодавства.

На підставі Акту перевірки контролюючим органом 11.05.2018 прийнято податкове повідомлення рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за січень 2018 року в розмірі 381 836,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 190 918,00 грн.

Правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення передано на розгляд суду.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. (частина 1 статті 1 Податкового кодексу України)

Базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу. (пункт 135.1 статті 135 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу. (підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України)

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За приписами пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. (пункт 198.3 статті 198 ПК України)

При цьому, пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 Податкового кодексу України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку до бюджету.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. (пункт 201.10 статті 201 ПК України)

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» встановлено, що первині та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Матеріалами справи підтверджено, що 14.11.2017 року між ТОВ «ЕСО Запоріжжя» («Покупець») та ТОВ «ЗЕТА МАРКЕТ» («Продавець») укладено договір №01/11-17, згідно із яким продавець продає, а покупець купує запасні частини, іменовані далі вироби.

Реальність та фактичне здійснення господарської операції підтверджено: додатковою угодою №1 до Договору №01/11-17 від 14.11.2017, Додатком №1 до додаткової угоди №1 від 14.11.2017 до Договору №01/11-17 від 14.11.2017 на загальну суму 2291016,00 грн., у т.ч. ПДВ 381836,00 грн., видатковою накладною від 09.01.2018 №01 на суму 406776,00 грн., видатковою накладною від 09.01.2018 №02 на суму 532320,00 грн., видатковою накладною від 10.01.2018 №01 на суму 524160,00 грн., видатковою накладною від 11.01.2018 №04 на суму 827760,00 грн., товарно-транспортною накладною від 11.01.2018 №08/01-18, платіжними дорученнями №1410 від 11.01.2018 на суму 274180,00 грн., №1416 від 15.01.2018 на суму 655200,00 грн., №1421 від 17.01.2018 на суму 417960,00 грн., №1429 від 18.01.2018 на суму 943676,00 грн.

Подальшу реалізацію продукції, придбаної у ТОВ «ЗЕТА МАРКЕТ» підтверджено документи з продажу її кінцевому споживачу, зокрема, зовнішньоекономічними контрактами, договором комісії, митними деклараціями, рахунком-фактурою № від 18.05.2018, платіжними дорученнями від 21.05.2018 №1642 та №1643 тощо.

Вищенаведені первинні документа підтверджують рух активів та зміни майнового стану платника податків.

На час здійснення господарських операцій контрагент позивача мав спеціальну податкову правосуб'єктність, перебував на обліку платників податків, а також були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що не спростовується відповідачем.

Виходячи зі специфіки укладеного між позивачем та його контрагентом договору, як предмета господарських операцій, надані позивачем документи є достатнім доказом підтвердження фактичного виконання зазначених вище господарських операцій.

З наданих позивачем первинних документів можливо встановити суть та зміст господарських операцій, вказані документи підтверджують фактичне здійснення господарської діяльності підприємства.

Доказів порушень відображення господарської операції в бухгалтерському та податковому обліку позивача та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань матеріали справи не містять, відповідачем до суду не надано.

Контролюючий орган, з метою підтвердження доводів щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ЗЕТА МАРКЕТ» зазначив, що формування активів отримано від джерела невідомого походження, а тому первинні документи за вказаними операціями не можуть бути використані при формування податкової звітності з ПДВ.

З наведеними висновками колегія суддів не погоджується, вважає їх безпідставними, а тому не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом.

Правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (стаття 234 ЦК України). Недійсність фіктивних правочинів, тобто встановлення факту відсутності наміру створити правові насідки, а отже реально здійснити господарську діяльність, визначається тільки судом. Рішення суду про визнання правочинів між позивачем та його контрагентами недійсними контролюючим органом до суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування правомірності винесення ним спірного податкового повідомлення-рішення посилається на дані Єдиного реєстру податкових накладних, за результатами дослідження яких відповідач не встановив ланцюга постачання товару.

Однак, такі посилання є безпідставними, оскільки вказана обставина не є безумовною підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податку від інших осіб, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема, тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Такий висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини висловленою у справі БУЛВЕСАД проти Болгарії (заява № 3991/03), в якій Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

При дотриманні контрагентами законодавчо встановлених вимог до оформлення первинних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.

Посилання відповідача на ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.03.2018 та Шевченківського районного суду м. Києва від 26.02.2018 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки цими ухвалами районні суд не вирішували питання чи мали місця діяння, яке є предметом дослідження у даній адміністративній справі, чи мав місце склад злочину і якою саме статтею кримінального закону він передбачений тощо, тобто дане судове рішення не встановлює обставин і не містить висновків, які б свідчили про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЗЕТА МАРКЕТ», і останнє не виступало учасником відносин, що досліджувались у зазначеному кримінальному провадженні.

Враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов'язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб'єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов'язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

У податковому праві визнається критерій добросовісності платника податків, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Якщо податковим органом встановлено неналежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов'язків, відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання повинно нести саме це підприємство.

При цьому з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що на момент укладення угоди та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платники податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання будь-яких господарських договорів з ними, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на додану вартість за такими договорами у позивача не було.

Таким чином, судом не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог вищенаведених норм податкового законодавства, яке б позбавляло його права на формування податкового кредиту за спірними операціями з ТОВ «ЗЕТА МАРКЕТ».

Доводи податкового органу про відсутність у ТОВ «ЗЕТА МАРКЕТ» необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність основних фондів, персоналу, виробничих активів, відсутності доходу керівників підприємств тощо, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі висновки були зроблені за результатами аналізу документів наданих позивачем, а також даних податкової звітності та ЄРПН щодо ТОВ «ЗЕТА МАРКЕТ».

Проте, неможливо достеменно зробити висновок про наявність чи відсутність активів у підприємства тільки на підставі звітності, у якій не задекларовані відповідні активи, такими доказами мають бути саме первинні документи, проте у справі відсутні докази дослідження податковими органами первинних документів ТОВ «ЗЕТА МАРКЕТ».

Недоліки товарно-транспортної накладної, а саме: відсутність відомостей про вантажно-розвантажувальні операції не можуть слугувати доказом спростування фактичного здійснення господарської операції, враховуючи обсяг вищенаведеної первинної та фінансової документації.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, пояснень про докази до апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 17.01.2019 року та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 18.01.2019.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко