Справа № 620/3698/18
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року Чернігів Справа № 620/3698/18

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Терехової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Носівське хлібоприймальне підприємство"
до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області
про за участю сторін від позивача від відповідача скасування податкових повідомлень-рішень Барабін Д.В., діє на підставі довіреності № б/н від 08.01.2019 Бисикало Т.А., діє на підставі довіреностей № 862/9/25-01-10-15 від 09.02.2018 Хроленко О.Г., діє на підставі довіреності № 2110/9/25-01-10-15 від 25.04.2018
У С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Носівське хлібоприймальне підприємство», яке в процесі розгляду справи перетворено в Товариство з обмеженою відповідальністю «Носівське хлібоприймальне підприємство» (далі - також позивач, ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») звернулось до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби України (далі - також ГУ ДФС України, відповідач), у якій просить скасувати повністю податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області:

- ППР (форма «П») № 0 від 30.10.2018, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в розмірі 975652,00 грн;

- ППР (форма «Р») № 0 від 30.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання податку на додану вартість в загальному розмірі 1202745 грн (зі штрафними санкціями в розмірі 400915 грн);

- ППР (форма «В4») № 0 від 30.10.2018 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 222729 грн;

- ППР (форма «Н») № 0 від 30.10.2018 року, яким застосовано штраф за не реєстрацію податкових накладних в граничний строк в розмірі 512279,50 грн;

- ППР (форма «Р») № 0 від 30.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання податку на нерухомість в розмірі 498845 грн (зі штрафними санкціями в розмірі 99769 грн).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що дані податкові повідомлення - рішення не відповідають нормам чинного законодавства. Так позивач зазначає, що ним фактично сплачено донараховані контролюючим органом суми податків і штрафів, що в свою чергу призвело до зменшення власного капіталу підприємства, тому відповідач безпідставно виніс оскаржувані податкові повідомлення - рішення. Стосовно податкового повідомлення - рішення № 0 від 30.10.2018 позивач зазначає, що відповідач невідомо з яких причин визначив дату виникнення зобов'язання з ПДВ на суму 1024559 грн за нібито надані маркетингові послуги позивачем ТОВ «Монсанто Україна». Але відсутні підтверджуючі документи зарахування коштів у розмірі 5122792,92 грн на банківський рахунок ПАТ «Носівське хлібоприймальне підприємство» та/або відсутній документ, що засвідчує факт постачання послуг (хоча б підписаний сторонами акт виконаних робіт з надання маркетингових послуг). Застосування штрафу у розмірі 512279,50 грн та винесення оскаржуваного повідомлення-рішення № 0 від 30.10.2018 року здійснено відповідачем з причин не реєстрації позивачем протягом строку, передбаченому в ст. 120-1 ПКУ податкових накладних на суму 1024559 грн. Так позивач вважає, що у нього відсутній обов'язок реєструвати податкові накладні з причин відсутності у позивача податкових зобов'язань ПДВ у розмірі 1024559 грн (нібито надання маркетингових послуг ТОВ «Монсанто Україна»). Позивач також зазначає, що будівлі, які використовуються ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство» в наданні послуг із зберігання зерна, становлять цілісний майновий комплекс та є промисловими будівлями в силу свого функціонального призначення та безпосереднього використання, а відтак вони не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, а отже податкове повідомлення - рішення № 0 від 30.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання податку на нерухомість в розмірі 498845 грн (зі штрафними санкціями в розмірі 99769 грн), підлягає скасуванню.

Відповідач на адресу суду в установлені строки направив відзив, у якому позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити повністю, оскільки позивачем в порушення п.20, п.29 П (С) Бо 16 «Витрати», Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операції підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 № 291 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за № 893/4186 завищено задекларовані показники у рядку 2180 Звітів про фінансові результати «Інші операційні витрати» на суму 975652 тис грн, у тому числі за 2016 рік на суму 975652 грн. Відповідач також зазначає, що ТОВ «Монсанто України» надало для АТ «Носівське хлібоприймальне підприємство» стимулюючу виплату для здійснення збуту продукції в розмірі 1024559 грн, яка є маркетинговою послугою (мотиваційними платежами за досягнення встановлених показників), яка надана АТ «Носівським ХПП» на користь ТОВ «Монсанто України». Тобто, при наданні позивачем послуг, за які отримана компенсація у вигляді знижки не нараховано податкові зобов'язання з податку на додану вартість. Стосовно податку на нерухомість, відповідач зазначає, що термін «будівлі промисловості» має застосовуватись виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей, а тому застосування пільг пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, позивач же займався комерційною, а не промисловою діяльністю, тому не може вважатись промисловим підприємством.

У судовому засідання представник позивача підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі з огляду на обставини, зазначені в акті перевірки та відзиві на позов.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративний справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Приватне акціонерне товариство «Носівське хлібоприймальне підприємство» є юридичною особою, зареєстроване відповідно до законодавства України 14.05.1998, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчинено запис 13.10.2004.

30.11.2018 було припинено діяльність приватного акціонерного товариства «Носівське хлібоприймальне підприємство» шляхом його перетворення в товариство з обмеженою відповідальністю «Носівське хлібоприймальне підприємство», про що до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 30.11.2018 внесено запис.

На підставі направлення працівниками ГУ ДФС у Чернігівській області була проведена планова документальна перевірка ПАТ «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство»), за результатами якої складений акт перевірки від 07.09.2018 № 602/14/00957838 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.03.2018.

За результатами розгляду заперечень платника податків від 18.09.2018 № 14-06/182 (вх. від 18.09.2018 № 15020/10) на акт планової перевірки на підставі п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України Головним управлінням ДФС у Чернігівській області була призначена та проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») в частині питань, викладених у запереченні, про що складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 23.10.2018 № 701/14/00957838.

Так, перевіркою встановлено порушення ПАТ «Носівське хлібоприймальне підприємство»: (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство»):

- П.44.1, ст. 44. Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п. 18, п. 20, п. 29 П (С) Бо 16 «Витрати», внаслідок чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток всього в сумі 975 652 грн, в т.ч. за 2016 рік на суму 975 652 грн, за 2017 рік на суму 975652 грн, за 1 квартал 2018 року на суму 975652 грн.

- П. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість всього на суму 801830 грн, в т.ч. за травень 2016 на суму 740 335 грн, за червень 2016 на суму 61495 грн; завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування ПДВ за березень 2018 на суму 222729 грн.

- П. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України.

- П.п. 266.1.1. п. 266.1, п.п. 266.2.1 п. 266.2, п.п.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України АТ «Носівське хлібоприймальне підприємство» занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 399076 грн в т.ч. за 2016 рік в сумі 99857 грн, за 2017 рік в сумі 231784 грн, за 3 місяці 2018 року 67435 грн.

На підставі акту перевірки винесені податкові повідомлення-рішення:

- ППР (форма «П») № 0 від 30.10.2018, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в розмірі 975652,00 грн;

- ППР (форма «Р») № 0 від 30.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання податку на додану вартість в загальному розмірі 1202745 грн (зі штрафними санкціями в розмірі 400915 грн);

- ППР (форма «В4») № 0 від 30.10.2018 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 222729 грн;

- ППР (форма «Н») № 0 від 30.10.2018 року, яким застосовано штраф за не реєстрацію податкових накладних в граничний строк в розмірі 512279,50 грн;

- ППР (форма «Р») № 0 від 30.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання податку на нерухомість в розмірі 498845 грн (зі штрафними санкціями в розмірі 99769 грн).

Вважаючи такі податкові повідомлення - рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Надаючи нормативну правову оцінку відносинам, що склались між сторонами суд зважає на таке.

Так, спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - також ПК України).

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 № 291 та зареєстрованої в Міністерств юстиції України 21.12.1999 за № 893/4186, на субрахунку 948 «Визнані штрафи, пені, неустойки» ведеться облік визнаних економічних санкцій за невиконання підприємством законодавства та умов договорів.

Порядок віднесення сум до витрат регламентовано Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 № 27/4248 (далі П(С)БО 16 «Витрати»).

Відповідно до п.20 П(С)БО 16 «Витрати»:

«До інших операційних витрат включаються:

витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи»;

собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов'язаних з їх реалізацією;

сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних

боргів;

втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов'язаннями, що пов'язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; інші витрати операційної діяльності".

Згідно з п.29 П(С)БО 16 «Витрати»:

«До складу інших витрат включаються витрати, які виникають під час діяльності (крім фінансових витрат), але не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг). До таких витрат належать:

собівартість реалізованих фінансових інвестицій (балансова вартість та витрати, пов'язані з реалізацією фінансових інвестицій);

втрати від неопераційних курсових різниць;

сума уцінки необоротних активів і фінансових інвестицій;

витрати на ліквідацію необоротних активів (розбирання, демонтаж тощо);

залишкова вартість ліквідованих (списаних) необоротних активів;

інші витрати діяльності».

Згідно з п.20 П(С)БО 16 «Витрати» до інших операційних витрат включаються визнані штрафи, пеня, неустойка.

Так, за результатами попередньої перевірки податковим органом були прийняті податкові повідомлення рішення від 23.05.2016 № за формою В4 на суму зменшення від'ємного значення ПДВ в розмірі 650145 грн, від 23.05.2018 № за формою Р на суму заниження податку на додану вартість в розмірі 325507 грн та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 162754 грн.

Судом встановлено, що вищезазначені суми податкових повідомлень - рішень віднесені позивачем до витрат по рядку 2180 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати за 2016 рік згідно наступних бухгалтерських записів: Д-т 948 «Визнані штрафи, пені, неустойки» - К-т 6412 «Податкові зобов'язання з ПДВ» від 31.05.2016 на суму 650 145 грн; Д-т 948 «Визнані штрафи, пені, неустойки» - К-т 6412 «Податкові зобов'язання з ПДВ» від 01.03.2016 на суму 488 261 грн.

Натомість, донарахування контролюючим органом основного податку з ПДВ та зменшення від'ємного значення ПДВ не є «визнаними штрафами, пенею, неустойкою».

Відповідно до п.п.14.1.265 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України:

«штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності».

Згідно з вищенаведеного п.29 П(С)БО 16 «Витрати» інші витрати також не включають суми податку на додану вартість.

Таким чином, позивачем в порушення п.20, п.29 П(С)БО 16 «Витрати», Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 № 291 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за № 893/4186, завищено задекларовані показники у рядку 2180 Звітів про фінансові результати «Інші операційні витрати» на суму 975652 грн, у тому числі за 2016 рік на суму 975652 грн.

Податковим органом при проведенні перевірки позивача встановлено відсутність відображення в бухгалтерському обліку сум наданих для ТОВ «Монсанто України» маркетингових послуг згідно договору купівлі - продажу, укладеним між сторонами.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з договором від 20.11.2015 № UA 30-2016 MONUA, ТОВ «Монсанто Україна» зобов'язується поставити покупцю - публічному акціонерному товариству «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») товар, насіння кукурудзи, в асортименті та кількості згідно специфікацій.

Так, у відповідності до договору купівлі-продажу №UA 30-2016 MONUA ПАТ «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») на ім'я ТОВ «Монсанто Україна» було перераховано 27.11.2015 та 30.11.2015 попередню оплату на загальну суму 68 904 995 грн. На суму попередньої оплати було виписано ряд податкових накладних.

У зв'язку з дією на час отримання попередньої оплати пільги, визначеної п.15-2 підрозділу 2 перехідних положень Податкового кодексу України, ПДВ не нараховувався.

Встановлено, що станом на 01.01.2016 року по постачальнику ТОВ «Монсанто Україна» на рахунку бухгалтерського обліку 63 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками» рахувалась дебіторська заборгованість у сумі 68 904 995 грн. Поставки товару в 2015 році зі сторони ТОВ «Монсанто Україна» за даною попередньою оплатою не відбулось. Заборгованість частково була погашена 18.02.2016 року шляхом повернення ТОВ «Монсанто Україна» на рахунки позивача грошових коштів у сумі 51 227 885 грн.

Не зважаючи на це, 19.02.2016 року ПAT «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») було повторно перераховано на ТОВ «Монсанто Україна» грошові кошти за договором купівлі-продажу № UA 30-2016 MONUA у сумі 51 227 885 грн.

З матеріалів справи судом встановлено, що Договором від 20.11.2015 №UA 30-2016 MONUA передбачено надання наступних знижок та компенсацій від ТОВ «Монсанто Україна» на користь ПАТ «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») за виконання наступних дій:

-знижка за ранню оплату (п.4.2 договору) - За умови ранньої оплати товарів покупцем, залежно від періоду такої оплати, до базової ціни товарів, застосовується одна з наступних знижок: оплата з 01.10.2015 по 30.11.2015 - знижка 25 %, з 01.12.2015 по 31.12.2015- знижка 22 %, з 01.01.2016 по 29.02.2016 - знижка 16 %, з 01.03.2016 по 30.04.2016 - знижка 13 %;

-компенсація за фактично відвантажений обсяг (п.4.3 договору) - Монсанто зобов'язується компенсувати покупцю шляхом повернення частини від базової ціни за кожний мішок, фактично придбаний покупцем до дати закінчення сезону від 1 % до 5 %;

-компенсація за раннє відвантаження (п.4.4. договору) - Монсанто зобов'язується надати покупцю компенсацію за раннє відвантаження від 3 % до 7 %;

-компенсація за банківське забезпечення (п.4.5 договору) - За умови забезпечення платіжних зобов'язань покупця за договором банківською гарантією та/або акредитивом, Монсанто зобов'язується повернути відповідні кошти в розмірі від 9 % до 11 %;

-компенсація за виконаний обсяг договору (п.4.6 договору) - У разі випуску повного запланованого обсягу товарів та належного здійснення покупцем повної оплати товарів в межах строків, передбачених договором, Монсанто зобов'язується компенсувати покупцю шляхом повернення 3 % від базової ціни за кожен мішок, фактично придбаний покупцем за цим договором до дати закінчення сезону; компенсація за власне виробництво насіння (п.4.7 договору) - За умови участі покупця у програмі Монсанто щодо власного виробництва насіння, що має бути підтверджено сертифікатами на насіння та актами польової апробації, Монсанто зобов'язується ретроактивно компенсувати покупцю 10% від базової ціни за кожен мішок;

-компенсація за обсяги власних посівів (п.4.8 договору) - За умови надання покупцем Монсанто письмового підтвердження (наприклад листа щодо площі кукурудзи, підписаного представником покупця), що гібриди кукурудзи займають більше 50 % власних посівних площ покупця, задіяних для вирощування кукурудзи, Монсанто зобов'язуєтся ретроактивно компенсувати покупцю 2 % від базової ціни на товар;

-зернова компенсація (п.4.9 договору) - Сторонами цим прямо погоджено, що завжди за умови здійснення покупцем авансової оплати товарів в розмірі, погодженому сторонами, але не менше 30 % від загальної базової ціни товарів, .. .та інші умови за положенням відповідно програми «Зернові гроші», які була обрана покупцем, були надані покупцем, Монсанто зобов'язується надати Покупцю компенсацію («Зернова компенсація») шляхом повернення суми Зернової компенсації покупцю.

Податковим органом з метою дослідження питання здійснення стимулюючих виплат, було проведено аналіз обсягів зменшення ціни насіння кукурудзи та чинників, що призвели до такого зменшення за товарними позиціями. За результатами наданої інформації встановлено, що придбання насіння кукурудзи, яке поставлене після 19.02.2016 та оплачене 19.02.2016. Тобто знижка в розмірі 25% не відповідає п.4.2 Договору, згідно якого при оплаті з 01.01.2016 по 29.02.2016 надається знижка в розмірі 16%.

Так, згідно з підпунктом 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків.

Згідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу.

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Монсанто Україна» надало позивачу стимулюючу виплату для здійснення збуту продукції в розмірі 1 024 559 грн, яка є маркетинговою послугою (мотиваційними платежами за досягнення встановлених показників), яка надана ПAT «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») на користь ТОВ «Монсанто Україна». Тобто, при наданні ПAT «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») послуг, за які отримана компенсація у вигляді знижки, не нараховано податкові зобов'язання з ПДВ.

При наданні продавцем ТОВ «Монсанто Україна» винагороди (знижки, компенсації, тощо) для ПAT «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») за досягнення відповідних показників, об'єктом оподаткування ПДВ є маркетингові послуги в сумі 5 122 793 грн., які надаються ПAT «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство»), а мотиваційні та стимулюючі виплати (компенсації, знижки), в свою чергу, є компенсацією вартості таких послуг.

З огляду на зазначене, судом встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України в результаті надання маркетингових послуг на суму 5 122 793 грн., і як наслідок заниження податкових зобов'язань з ПДВ на суму 1 024 559 грн. (5 122 793 * 20 %), в т.ч. за лютий 2016 на суму 553 014 грн, за березень 2016 на суму 400 134 грн., за квітень 2016 на суму 71 411 грн, а відтак оскаржуване податкове повідомлення рішення № 0 від 30.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання податку на додану вартість в загальному розмірі 1202745 грн (зі штрафними санкціями в розмірі 400915 грн) винесене відповідачем правомірно.

Суд також вважає доведеним твердженням відповідача, що позивачем не зареєстровано податкові накладні по наданих для ТОВ «Монсанто Україна» послугах всього на суму 1 024 559 грн, в т.ч. за лютий 2016 на суму 553 014 грн, за березень 2016 на суму 400 134 грн, за квітень 2016 на суму 71 411 грн. Таким чином, ПАТ «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») було порушено вимоги п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України внаслідок чого до нього правомірно застосовано штрафні санкції з сум податку на додану вартість, зазначених у податкових накладних.

Судом встановлено, що ПАТ «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») не нараховувало податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об'єктах основних засобів загальною площею в 2016 році - 14 493,1 м.кв, в 2017 - 1 кв. 2018-14 486,5 м.кв.

Відповідно до п.п.14.1.129-1 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:..

Б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

Г) гаражі - гаражі ( наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

Ґ) будівлі промисловості та склади;

Е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні ( нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо.

Є) інші будівлі.

Згідно із п.п.266.1.1 п.266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Положенням п.266.2.1 п. 266.2 ст.266 Податкового кодексу України унормовано об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п. 266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.

Згідно із пп.266.5.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Приписами підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України унормовано, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Підпункт «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що не є об'єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Таким чином, термін «будівлі промисловості» має застосовуватися виключно відносно будівель промислових підприємств різних галузей.

З огляду на зазначене суд вважає, що застосування пільги пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Згідно ДК 018-2000 до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) відносяться «Будівлі промислові» (код 1251) та «Резервуари, силоси та склади» (код 1252), але дані класи розмежовуються. Окрім того у пункті коду 1251 «Будівлі промислові» чітко зазначено, що цей клас не включає: резервуари силоси та склади, будівлі сільськогосподарського призначення, комплексні промислові споруди які не мають характеристик будівель, а отже резервуари, силоси та склади ПAT «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») не являються будівлями промисловості. Також потрібно зазначити, що приналежність земель до категорії: землі промисловості, транспорту зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення не свідчить про розміщення на її території будівель тільки промислового призначення.

При визначенні належності платників податків до категорії промислових підприємств застосовується Національний класифікатор України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності», затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 № 530 (далі - КВЕД).

Процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В «Добувна промисловість та розроблення кар'єрів», С «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», Е «Водопостачання, каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Термін «промислове підприємство» охоплює всі підприємства, які належать до таких галузей економічної діяльності: добувна промисловість, переробна промисловість, будівництво, електроенергія, газ, водопостачання і санітарне обслуговування, транспорт, склади і служби зв'язку (ст. 1 Конвенції про допомогу у випадках виробничого травматизму від 08.07.64 р. № 121).

Наведені положення дають підстави здійснити висновок, що застосування пункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов'язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 15 травня 2018 року по справі №806/2676/17.

Основний вид діяльності ПAT «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») - складське господарство. Згідно документів, наданих на перевірку відповідачу, ДФС України встановлено, що об'єкти нерухомості, що знаходяться за адресою м.Носівка вул.Київська, 9, вул.Київська, 9а, вул.Київська, 11 здаються в оренду. Проте, на перевірку не надано жодних документів, що підтверджують віднесення приміщень, що знаходяться за даною адресою до виробничих, що також не зазначено у витягу з ЄДР та свідоцтві про право власності на нерухоме майно.

Крім того, з матеріалів справи та у судовому засіданні судом встановлено, що ПAT «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») займалося комерційною, а не промисловою діяльністю, і тому не може вважитися промисловим підприємством, а відтак, об'єкти нерухомості (комплекс), який на праві власності належить ПAT «Носівське хлібоприймальне підприємство» (на даний час - ТОВ «Носівське хлібоприймальне підприємство») та здається в оренду, не підпадає під дію пільги пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення № 0 від 30.10.2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання податку на нерухомість в розмірі 498845 грн (зі штрафними санкціями в розмірі 99769 грн) є правомірним.

Враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, відсутність обґрунтованих доводів щодо порушення прав та законних інтересів з боку відповідача та правомірності дій останнього, суд дійшов висновку про відсутність у позивача порушеного права, що дає підстави вважати заявлені ним позовні вимоги безпідставними та невмотивованими.

У відповідності до вимог ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Носівське хлібоприймальне підприємство» до ДФС України необхідно відмовити повністю.

Судові витрати стягненню з відповідача у порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Носівське хлібоприймальне підприємство" - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Носівське хлібоприймальне підприємство", вул.Київська, 9,м.Носівка,Носівський район, Чернігівська область,17100, .

Відповідач: Головне управління ДФС у Чернігівській області, вул.Реміснича, буд.11,м.Чернігів,14000, .

Дата складення повного рішення суду - 17.01.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб