Справа № 823/613/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2018-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/613/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 23.01.2018 № та №.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні посилаючись на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно відомостей, які містяться в матеріалах даної справи, за результатами проведеної камеральної перевірки своєчасності сплати позивачем узгоджених податкових зобов'язань до бюджету, посадовою особою відповідача складено акт від 26.12.2017 №4947/28-10-41-06/03361402, яким зафіксовано порушення граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, а саме:

- при граничних строках сплати ПДВ 30.04.2017 по декларації № від 19.04.2017 товариство сплатило зобов'язання з ПДВ 14.06.2017;

- при граничних строках сплати ПДВ 30.08.2017 по декларації № від 17.08.2017 товариство сплатило зобов'язання з ПДВ 31.08.2017.

Вказаними діями порушено вимоги п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2018 про застосування до позивача штрафу в розмірі 10% від несвоєчасно сплаченої суми податкових зобов'язань в розмірі 582 512 грн. 10 коп.

- податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2018 про застосування до позивача штрафу в розмірі 20% від несвоєчасно сплаченої суми податкових зобов'язань в розмірі 604 254 грн. 75 коп.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 Податкового Кодексу України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно приписів п. 87.1 ст. 87 Податкового Кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є, зокрема, суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена, зокрема, за рахунок помилково надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Відповідно до пп. 14.1.39, 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань визначені положеннями ст. 43 Податкового кодексу України.

Так, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до статті 43 Податкового кодексу України та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

З аналізу наведених норм вбачається, що умовою повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, окрім відсутності податкового боргу у платника податку незалежно від виду боргу, є воля самого платника податків, яка виражається шляхом подачі до відповідного контролюючого органу заяви про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань. Також за вибором платника податків кошти можуть бути спрямовані для їх зарахування для сплати грошового зобов'язання або податкового боргу з інших платежів.

Таким чином, платник податків має право розраховувати на добросовісність дій контролюючого органу щодо своєчасної підготовки висновку та направлення його органу казначейства.

Вивченням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на адресу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України позивачем направлено заяву №681/10 від 29 березня 2017 року про повернення на рахунок товариства зайво сплаченого податку на прибуток підприємств в сумі 7 773 910,96 грн., що зареєстрована за вхідним №26070/10 від 31 березня 2017 року.

При цьому, граничним строком сплати податкових зобов'язань по декларації № від 19.04.2017 є 30.04.2017.

Отже, на момент подачі заяви відповідачу 31.03.2017 позивач не мав податкового боргу з ПДВ. Тобто, позивач міг обґрунтовано розраховувати, що за п'ять днів до 20.04.2017 відповідач підготує висновок про повернення сплачених коштів та направить його до органу казначейства, однак відповідач вказаних дій не вчинив, що за відсутності обігових коштів у позивача потягло за собою несвоєчасну сплату ПДВ.

В подальшому, на адресу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України позивачем направлено заяви: - №874/10 від 25 квітня 2017 року про повернення на рахунок товариства зайво сплаченого податку на прибуток підприємств в сумі 4 647 511,00 грн. та проведення заліку в рахунок сплати податкових зобов'язань з ПДВ в сумі 3 126 399,00 грн., що зареєстрована за вхідним №32626/10 від 26 квітня 2017 року; - №920/10 від 03 травня 2017 року про повернення на рахунок товариства зайво сплаченого податку на прибуток підприємств в сумі 4 752 551,26 грн. та проведення заліку в рахунок сплати податкового боргу з ПДВ в сумі 3 021 358,74 грн., що зареєстрована за вхідним №34322/10 від 05 травня 2017 року.

Проте, відповідачем не надано, а матеріали справи не містять будь-яких доказів розгляду чи правових підстав для нерозгляду вказаних заяв.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції вірно вказано, що відповідач фактично переклав відповідальність за власну бездіяльність на платника податків шляхом застосування до нього штрафних санкцій, оскільки визначені у декларації з ПДВ від 19.04.2017 податкові зобов'язання могли бути повністю та вчасно погашені за рахунок наявної переплати податку на прибуток підприємств.

Разом з тим, обговорюючи питання стосовно своєчасності сплати податкових зобов'язань за податковою декларацією № від 17.08.2017, колегія суддів виходить з наступного.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу.

Згідно з пунктами 8.1-8.3 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ініціювання переказу здійснюється за платіжним дорученням.

Водночас, пунктом 22.4 статті 22 вказаного Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Згідно з нормами пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування, та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Слід зазначити, що під час судового розгляду справи відповідач не надав суду доказів щодо реалізації приписів пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України і застосування за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду відповідної відповідальності до банку.

В свою чергу, контролюючий орган, застосовує відповідну відповідальність до платника податків, який свій обов'язок зі сплати податкового зобов'язання виконав.

Виконання платником податку обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, що узгоджується з положеннями пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», згідно якого під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 червня 2018 року у справі №813/2562/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з ПДВ за липень 2017 року № від 17.08.2017 в якій визначено податкові зобов'язання в розмірі 5 825 156 грн. з граничним строком сплати 30.08.2017.

Шляхом ініціювання за допомогою системи «Клієнт-Банк» через АТ «Ощадбанк» позивач вніс платіжні доручення №19 від 30.08.2017 з призначенням платежу по сплаті ПДВ за липень 2017 року в розмірі 1 608 494 грн. та №20 від 30.08.2017 з призначенням платежу по сплаті ПДВ за липень 2017 року в розмірі 4 291 506 грн., які 30.08.2017 проведені банком.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач вчасно виконав свій обов'язок щодо сплати податку на додану вартість. Натомість, зарахування коштів в електронній системі адміністрування ПДВ на наступний день 31.08.2017 не вказує на порушення позивачем строків сплати ПДВ.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23.01.2018 № та №.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.