Справа № 743/1240/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2019 року

Київ

справа № 743/1240/17

провадження № К/9901/18069/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянув в письмовому провадженні в касаційній інстанції справу № 743/1240/17

за позовом Управління Державної міграційної Служби України в Чернігівській області до Громадянина Республіки Конго ОСОБА_4 про продовження строку затримання, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області, прийняту 06 вересня 2017 року у складі головуючого судді Жовтюк Є.А., та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду, постановлену 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: головуючого - Безименної Н.В., суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

Суть спору:

1. У вересні 2016 року Управління Державної міграційної Служби України в Чернігівській області (далі - УДМС України в Чернігівській області, Управління, позивач) звернулося до суду з позовом до Громадянина Республіки Конго ОСОБА_4 (далі також - відповідач), в якому просило продовжити строк затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців до 13 грудня 2017 року, включно.

2. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07 лютого 2017 року громадянин Республіки Конго - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, був затриманий співробітниками Фортечного районного відділу у місті Кропивницькому УДМС України в Кіровоградській області, без документів, які підтверджували законність перебування на території України, та який надав паспортний документ громадянина Республіки Конго, виданий на його ім'я, серії НОМЕР_1 та строком дії до 05 січня 2016 року, який було продовжено Посольством Республіки Конго в Російській Федерації до 30 липня 2021 року.

2.1. 08 лютого 2017 року УДМС України в Кіровоградській області щодо ОСОБА_4 було прийнято рішення про примусове повернення відповідача з України, в строк до 14 лютого 2017 року, із забороною в'їзду в Україну на три роки.

2.2. У зв'язку з невиконанням відповідачем вказаного рішення, 14 березня 2017 року ОСОБА_4 було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців.

2.3. Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року, ОСОБА_4 примусово видворено за межі України, а ухвалою цього ж суду відповідача затримано з поміщенням до Чернігівського ПТПІ на строк до 14 вересня 2017 року.

2.4. Оскільки ОСОБА_4 не має документа, який дає йому право на виїзд з України, позивачем вживалися заходи для виконання рішення про видворення відповідача, зокрема, 11 квітня 2017 року та 18 серпня 2017 року направлялися запити до Посольства Республіки Конго, з метою встановлення особи відповідача та належності його до громадянства вказаної вище держави.

2.5. Приймаючи до уваги, що відповіді з Посольства Республіки Конго на запити позивача не надходили, УДМС України в Чернігівській області, посилаючись на частину сьому статті 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), просить позов задовольнити в повному обсязі.

ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

3. Ріпкинський районний суд Чернігівської області постановою від 6 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовив.

4. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції зазначив про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову оскільки відсутність відповідей з посольства країни походження відповідача не може бути підставою для продовження строку затримання відповідача.

IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

5. Представник позивача подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.

6. Як і під час судового розгляду в судах першої й апеляційної інстанцій, у касаційній скарзі позивач наполягає на тому, що неможливо виконати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року та забезпечити примусове видворення ОСОБА_5 за межі України з поважних причин, а тому вимога УДМС України в Чернігівській області щодо продовження строку затримання відповідача відповідає вимогам діючого законодавства, а відмова в задоволенні позовних вимог позбавляє можливості Управління виконати судове рішення про примусове видворення іноземця.

7. У скарзі представник позивача просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.

9. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19. 7 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, який ухвалою від 13 лютого 2018 року прийняв скаргу до провадження.

ІV. Установлені судами фактичні обставини справи

20. В ході проведення перевірки Фортечним РВ у м. Кропивницькому УДМС України в Кіровоградській області встановлено, що громадянин Республіки Конго ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_1) в 2011 році прибув на територію України з метою навчання в Київському національному університеті імені Т.Г. Шевченка.

21. 11 вересня 2011 року вибув на навчання до Кіровоградської льотної академії Національного авіаційного університету.

22. Строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, серії НОМЕР_2 закінчився 02 вересня 2016 року.

23. Наказом Кіровоградської льотної академії Національного авіаційного університету № 467/о від 05 вересня 2016 року ОСОБА_4 відрахований від навчання з 5-го курсу університету у зв'язку з фінансовою заборгованістю.

24. Постановою Фортечного РВ УДМС України у м. Кропивницькому від 07 лютого 2017 року, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

25. 08 лютого 2017 року Фортечним РВ УДМС України у м. Кропивницькому було прийнято рішення №8 про примусове повернення відповідача з України, а 14 березня 2017 року рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина Республіки Конго ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та підготовки матеріалів про примусове видворення.

26. Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року у справі № 743/350/17 примусово видворено громадянина Республіки Конго - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України. Постанова набрала законної сили 03 квітня 2017 року.

27. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року у справі № 743/350/17 затримано громадянина Республіки Конго - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщено його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, до 14 вересня 2017 року.

28. З матеріалів справи також вбачається, що Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області зверталося до посольства Республіки Конго в Україні з листами від 11 квітня 2017 року № 74.01/05-7829 та від 18 серпня 2017 року № 74.01/05-16989, в яких просило при підтвердженні особи та громадянства Республіки Конго громадянину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оформити свідоцтво на повернення на батьківщину вищезазначеному громадянину безкоштовно.

29. Однак, у зв'язку з тим, що дотепер відповідей на зазначені листи Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області не отримало, воно звернулося до суду з даним позовом про продовження строку затримання громадянина Республіки Конго ОСОБА_4.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

30. Згідно статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 4 листопада 1950 року № ETS N 005, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув'язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов'язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

31. Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VІ), Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

32. Частиною другою статті 183-7 КАС України передбачені особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства.

32.1. У разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

32.2. Не можуть застосовуватися взяття на поруки та застава до іноземців та осіб без громадянства, до яких раніше застосовувалися такі заходи, а також стосовно яких є достатні дані про їх причетність до готування та/або вчинення терористичної діяльності.

32.3. Такі заходи також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців до завершення цієї процедури.

33. Порядок про продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений Постановою Кабінетом Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі - Порядок № 150).

33.1. Пункт 2 Порядку №150 передбачає:

Іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в'їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

34. Згідно пункту 12 Інструкції «Про затвердження Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», яка затверджена Міністерством Внутрішніх Справ від 29 лютого 2016 року № 141 (далі Інструкція № 141):

Іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

35. Відповідно до частини сьомої статті 183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

36. Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

36.1. Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

VI. Позиція Верховного Суду

37. Враховуючи наведені норми діючого законодавства та встановлені судами фактичні обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

38. Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій громадянин Республіки Конго ОСОБА_4, відповідно до паспорту серії НОМЕР_1, в 2011 році прибув на територію України на законних підставах.

39. Посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 підтверджено законність тимчасового проживання в Україні.

40. Відповідач не відмовлявся співпрацювати під час процедури його ідентифікації і дослідженими копіями документів, доданими до позовної заяви, підтверджується його особа.

41. Необхідність продовження строку затримання позивачем мотивована тим, що в ході виконання постанови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року у справі № 743/350/17 про примусове видворення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області зверталося до посольства Республіки Камерун з листами від 11 квітня 2017 року та від 18 серпня 2017 року про надання допомоги в оформленні свідоцтва про повернення відповідача до країни громадянської належності, проте відповідь на вказані листи отримана не була.

42. З огляду на встановлені судами обставини справи та враховуючи те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

43. Додатково колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

44. Зокрема, відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

45. У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

46. Суд наголошує, що відповідно до пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

47. Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

48. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

49. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

50. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області залишити без задоволення.

2. Постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2017 року, та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Смокович

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець