Справа № 640/18704/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 січня 2019 року № 640/18704/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомОСОБА_2
до Білогородської сільської ради
провизнання протиправної бездіяльності, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_2 (далі-позивач/ ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Білогородської сільської ради (далі - відповідач), в якій просить суд:

- визнати бездіяльність Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо порушення строку розгляду клопотання ОСОБА_2 від 23 липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,1050 га, яка розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області - протиправною;

- скасувати рішення №404/5 від 7 вересня 2018 року 29 сесії 7 скликання Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області у частині відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,1050 га, яка розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов'язати Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області невідкладно розгляднути на черговій сесії клопотання ОСОБА_3 від 23 липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,1050 га, яка розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області;

- зобов'язати Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області подати звіт щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 від 23 липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,1050 га, яка розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідачем позбавлено його гарантованого права на отримання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, зазначає, що Білогородська сільська рада зобов'язана була розглянути клопотання у місячний строк і надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні, при цьому, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, відзиву проти позову не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 направлено до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,1050 га, яка розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Не отримавши відповіді щодо розгляду вказаного клопотання, представником позивача - адвокатом ОСОБА_1 направлено адвокатський запит від 29.08.2018 №12/08-2018 Білогородській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області про надання інформації: надання належним чином завіреної копії відповіді (рішення) щодо розгляду клопотання гр.. ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,1050 га, яка розташована на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Листом від 04.09.2018 №646/1/02-26 Білогородська сільська рада повідомила представника позивача, що заява гр.. ОСОБА_2 від 25.07.2018 №Н-772/02-23 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, буде розглянута на черговій сесії , яка відбудеться 07.09.2018.

В подальшому, представник позивача вдруге звернувся до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із ідентичним адвокатським запитом.

Супровідним листом від 19.09.2018 №676/2/02-26 відповідачем направлено копію рішення Білогородської сільської ради від 07 вересня 2018 року №404/5.

Так, рішенням Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 07.09.2018 №404/5 клопотання гр. ОСОБА_2 про виділення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1050 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд на території Білогородської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області залишено без задоволення.

Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулись з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до міністрів Автономної Республіки Крим, Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі N 545/808/17.

Відповідно до спірного рішення від 07.09.2018 №404/05 «Про розгляд клопотання гр. ОСОБА_2.», розглянувши клопотання громадянина України ОСОБА_2 про виділення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1050 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Білогородської сільської ради, Києво-Святошиснького району Київської області, враховуючи пропозицію постійної депутатської комісії Білогородської сільської ради з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», сесія Білогородської сільської ради вирішила клопотання позивача про виділення земельної ділянки орієнтовної площею 0,1050 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Білогородської сільської ради, Києво-Святошиснького району Київської області залишити без задоволення.

Таким чином, відповідачем не наведено жодних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

Натомість, відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України сільська рада має прийняти рішення про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (N 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" N 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" N 48939/99, "Moskal v. Poland" N 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" N 30985/96).

Отже суд дійшов до висновку про те, що рішення Білогородської сільської ради від 07.09.2018 №404/5 є неправомірним та таким, що не відповідає статті 118 Земельного кодексу України, а отже підлягає скасуванню.

При цьому суд враховує, що відповідно до статті 122 ЗК України результатом розгляду клопотання мало б бути рішення про надання або відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тоді як оскаржуваним рішенням сільська рада відмовила у виділенні земельної ділянки, тобто не розглянула відповідне звернення по суті, адже отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Також, матеріалами справи підтверджується, що відповідне клопотання позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) зареєстроване в Білогородській сільській раді 25 липня 2018 року, а рішення про розгляд клопотання ОСОБА_2 датоване 07 вересня 2018 року.

Таким чином, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо незабезпечення строку розгляду клопотання позивача протягом визначеного законодавством строку, закріпленого частиною сьомою статті 118 ЗК України.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд вбачає протиправною бездіяльність Білогородської сільської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_2 від 23липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050га, а рішення Білогородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області від 07.09.2018 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відтак, оскільки у межах спірних правовідносин відповідачем не було належним чином виконані своєї повноваження, а саме не забезпечено у межах встановленого строку прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою, підстави відмови в рішенні відповідача не відповідають, визначеним положеннями ст. 118, 122 Земельного кодексу, тобто, заяви позивача, не були розглянуті відповідачем у спосіб, встановлений законом, суд , з урахування принципів розподілу влади та належного урядування приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання Білогородської сільської ради розглянути клопотання ОСОБА_2 від 23липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050га.

Вимога щодо зобов'язання Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області подати звіт щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 від 23 липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою судом вбачається передчасною та задоволенню не підлягає.

Згідно з частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», доказів понесених судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, витрат на правничу допомогу позивачем не надано, відтак, заява про покладення на відповідача судових витрат задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Білогородської сільської ради щодо розгляду клопотання ОСОБА_2 від 23липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050га.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Білогородської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області №404/5 від 07.09.2018р.

4. Зобов'язати Білогородську сільську раду розглянути клопотання ОСОБА_2 від 23липня 2018 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовним розміром 0,1050га. з урахуванням наведеного в мотивувальній частині даного рішення.

5. В решті позову відмовити.

6. В задоволенні заяви про покладення на відповідача судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складений 22.01.2018.

Суддя С.К. Каракашьян