Справа № 500/8525/18
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/8525/18
Провадження № 2-а/500/20/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Петрової В.В.,

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Одеській області Ракова Михайла Сергійовича, третя особа -відділ з організації несення служби в місті Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

03.12.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 752183 від 24.11.2018 року за ч. 2 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та провадження по зазначеній справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.11.2018 року о 13 годині 15 хвилин в м.Ізмаїлі по вул. Телеграфній, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Toyota Prado», д/н НОМЕР_1, був зупинений співробітниками патрульної поліції, оскільки ОСОБА_2 нібито проїжджаючи перехрестя вулиць Болградської та Білгород - Дністровської в м.Ізмаїлі, проїхав на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху України. У зв'язку із чим, 24.11.2018 року інспектором 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Одеській області Раковим Михайлом Сергійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 752183, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Проте, як зазначено позивачем в позові інспектор 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Одеській області Раков М.С. зупинив автомобіль та виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул.Желєзнякова, 47, що знаходиться приблизно за 2 км від перехрестя вулиць Болградської та Білгород - Дністровської, тому не зрозуміло, яким саме чином інспектор зафіксував порушення Правил дорожнього руху, знаходячись за 2 км від ймовірного місця його вчинення. Під час винесення оскаржуваної постанови інспектор обмежився лише загальним пунктом 8.7.3.е Правил дорожнього руху України не зазначивши частину вказаного пункту. Крім цього, відповідач в порушення вимог ст. 268, 278 - 280 КУпАП одразу після зупинки автомобіля та повідомлення про порушення Правил дорожнього руху винес постанову про накладення адміністративного стягнення, при цьому відповідач не розглядав справу по суті, не з'ясував обставини справи, не вирішував клопотання, не ознайомив позивача з правами та не надав позивачу можливості скористатися правами відповідно до ст. 268 КУпАП, в тому числі заявити клопотання та надати пояснення, а також скористатися правовою допомогою. Також, оскаржувана постанова не містить інформації про порядок сплати штрафу та про порядок оскарження адміністративного стягнення, не містить інформації про технічний засіб, яким здійснено фото чи відео зйомку, та не містить вказівки на конкретну норму, тому постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов, пояснюючи що ним не порушувалися правила дорожнього руху.

В судове засідання відповідач інспектор 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Одеській області Раков М.С. не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, яким просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи - відділу з організації несення служби в місті Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою заперечує проти задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні позивач пояснив, що під час руху на автомобілі "Тоуоtа Ргаdо" реєстраційний номер НОМЕР_1 дійсно проїхав перехрестя вул. Болградської та вул.Білгород - Дністровської, але на заборонений червоний сигнал світлофору вказаного перехрестя не переїзджав.

Судом встановлено, що 24.11.2018 року інспектором 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Одеській області Раковим М.С. по вул. Желєзнякова в м.Ізмаїлі Одеської області була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 752183 від 24.11.2018 року, якою в зв'язку з порушенням ч. 2 ст. 122 КУпАП застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

З постанови від 24.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом проїхав перехрестя вул. Болградської та Білгород - Дністровської на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. «е» Правил дорожнього руху України, порушення проїзду на заборонений червоний сигнал світлофора, в зв'язку з чим порушим ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами) сигнали світлофора мають такі значення червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, на відповідача як на суб'єкта владних повноважень покладається обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Відповідно до ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 №100, поліція використовує технічні засоби - нагрудні відеокамери (відеореєстратори).

Використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

Відповідно до п.3.3. Розділу III вищенаведеної Інструкції нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

З матеріалів справи вбачається, що доказами винності позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП є лише постанова у справі про адміністративне правопорушення. В той час, як відповідачем не залучено жодного свідка або іншого учасника дорожнього руху, не надано відеозапису, на якому було б відображено момент вчинення позивачем адміністративного правопорушення, чи будь-яких інших доказів передбачених ст.251 КУпАП.

Статтею 283 КУпАП закріплені вимоги до постанови про адміністративне правопорушення, так, в постанові, крім іншого, повинні бути зазначені докази на підставі яких базується висновок про скоєння особою адміністративного правопорушення та вказати мотиви відхилення інших доказів, однак оскаржувана постанова не містить посилань на докази та мотивів відхилення інших доказів, а в ній зазначена лише констатація факту, що ставить під сумнів факт вчинення правопорушення позивачем.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, № рішення 73700340, головуючий - Стрелець Т.Г.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Застосовуючи спосіб захисту порушеного права, суд керується вимогам п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, які кореспондують з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП, якими передбачене право суду захистити порушені права шляхом скасування рішення суб'єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем не було надано жодного допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАВ № 752183 від 24.11.2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до інспектора 1 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Одеській області Ракова Михайла Сергійовича, третя особа -відділ з організації несення служби в місті Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 752183 від 24.11.2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.01.2019 року.

Суддя: О.О.Бурнусус