Справа № 140/2696/18
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення позову без розгляду

16 січня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2696/18

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Плахтій Н.Б., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання незаконним протоколу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України про зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» станом на день встановлення інвалідності.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України, а саме: не зазначено, які рішення, дії чи бездіяльність відповідача ним оскаржуються, не вказано у заяві про поновлення строку звернення до суду підстави для поновлення строку, не додано докази поважності причин його пропуску, та надано позивачу строк для усунення недоліків (із зазначенням способу їх усунення) - десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

11.01.2019 на адресу суду від позивача та його представника на виконання ухвали судді від 26.12.2018 надійшла нова редакція позовної заяви ОСОБА_1 , у якій позивач просить визнати незаконним протокол №9 від 18.10.2013 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги, зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ у розмірі, встановленому Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» станом на день встановлення інвалідності.

Крім того, ОСОБА_1 та його представник подали заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, в якій просили суд врахувати те, що позивач є тяжко хворим і постійно лікується, що підтверджується медичною документацією, вважають, що пропущено процесуальний строк для звернення до суду з поважних причин.

Аналізуючи докази, надані суду на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали адміністративного позову, позивач у вересні 2013 року звертався через Ратнівський райвійськкомат до Волинського облвійськкомату із заявою та відповідними документами на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності.

Листом від 12.09.2013 №ВФІС3/2856 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про те, що у виплаті одноразової грошової допомоги йому відмовлено по причині, що інвалідність встановлено пізніше ніж через три місяці після звільнення зі строкової служби. Одночасно цим же листом позивача повідомлено, що подані документи для прийняття рішення надіслані на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, і про прийняте рішення додатково буде повідомлено.

Позивач вказує, що більше чотирьох років про прийняте рішення його ніхто не повідомив, лише на його заяву та пакет документів на призначення одноразової грошової допомоги від 13.06.2018 з Департаменту фінансів Міністерства оборони України надійшла відповідь від 10.07.2018 про те, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, від 18.10.2013 №9 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність останньому встановлена в понад трьохмісячний термін з дня звільнення з військової служби.

Не погодившись з таким рішенням, позивач 16.08.2018 звернувся з аналогічною заявою та документами до Міністра оборони України, на яку отримав відповідь Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 30.08.2018 про те, що його документи розглянуті 18.10.2013 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, та про результати розгляду повідомлено листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.01.2014.

Отже, з адміністративного позову вбачається, що спірні правовідносини з приводу призначення позивачу одноразової грошової допомоги виникли у вересні 2013 з моменту звернення ОСОБА_1 з відповідною заявою та документами на призначення вказаної допомоги, однак з позовом про захист своїх прав останній звернувся в грудні 2018 року.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною четвертою статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів передбачено конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Як вбачається із заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, позивач вказує, що в період з 10.04.2012 по 22.01.2013 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, яка дислокувалась у місті Севастополь Автономної Республіки Крим, і захворів цукровим діабетом. 11.01.2013 військово-лікарською комісією терапевтичного профілю ВМКЦ Кримського регіону визнаний непридатним до військової служби в мирний час. 20.05.2013 Волинською МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби. Ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становила 50 %, що стверджується довідкою серії BJIH №0000394 до акту огляду МСЕК. Протягом чотирьох років ОСОБА_1 не звертався в суд в зв`язку з тим, що щоденно йому в лікувальних установах вводять ін`єкції інсуліну, в зв`язку з частим погіршенням стану здоров`я змушений був здавати різні аналізи, консультуватись в лікарів, проходив амбулаторне та стаціонарне лікування в Заболоттівській районній лікарні №2, Ратнівській районній лікарні №1, Волинській обласній клінічній лікарні.

До заяви про поновлення строку звернення до суду позивач додав виписки з історій хвороби та епікрізи лікувальних установ, з яких слідує, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в такі періоди: з 22.08.2013 по 02.09.2013, з 26.03.2014 по 01.04.2014, з 22.04.2014 по 30.04.2014, з 17.09.2014 по 25.09.2014, з 21.10.2014 по 04.11.2014, з 19.03.2015 по 25.03.2015, з 02.06.2015 по 30.06.2015, з 29.09.2015 по 09.10.2015, з 08.02.2016 по 12.02.2016, з 19.02.2016 по 26.02.2016, з 01.08.2016 по 11.08.2016, з 24.03.2017 по 31.03.2017, з 03.04.2017 по 11.04.2017, з 12.05.2017 по 22.05.2017, з 09.06.2017 по 16.06.2017, з 11.07.2017 по 20.07.2017, з 09.11.2017 по 14.11.2017, з 05.03.2018 по 13.03.2018, з 13.07.2018 по 23.07.2018.

З вищенаведеного слідує, що позивач вказує саме на періоди своєї непрацездатності під час лікування у денному стаціонарі, в які він не міг звернутися до суду. При цьому не наводить обставин, які б обґрунтовували поважність причин пропуску решти строку.

Таким чином, з поданої заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до суду вбачається, що позивач не зазначає жодної з причин, яка позбавляла його можливості звернутися до суду з позовом протягом установленого процесуальним законом шестимісячного строку в періоди, коли він не перебував на лікарняному ліжку у Заболоттівській районній лікарні №2, Ратнівській районній лікарні №1, Волинській обласній клінічній лікарні.

Згідно із частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, з адміністративного позову та доданих до нього матеріалів суд не вбачає перешкод для вчасного вчинення позивачем процесуальних дій та звернення суду за захистом своїх прав, порушених ще у 2013 році. Відтак, підстави, вказані ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку звернення до суду, суд визнає неповажними, а тому позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у пунктах 37 та 38 Рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», N 23436/03, пункти 22-23).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Суд зазначає, що процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Вищенаведене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.04.2018 у справі №800/499/17, яка підлягає врахуванню судом в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Керуючись статтями 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача та його представника про поновлення пропущеного строку для звернення до суду відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання незаконним протоколу та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій