Справа № 1540/4949/18
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1540/4949/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 08.05.2018 року про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства відносно громадянина республіки Молдови ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення від 07.05.2018 року про заборону в`їзду на територію України громадянину республіки Молдови ОСОБА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 07.05.2018 року відповідачем було прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України та 08.05.2018 р. було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, а саме громадянину республіки Молдови ОСОБА_1 . Вказані рішення було прийнято на підставі частини 1 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" у зв`язку з вчиненням позивачем дій, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Зокрема, 07 травня 2018 року позивач на автомобілі марки "БМВ" (д/н НОМЕР_2 ) намагався незаконно перетнути державний кордон по чужому паспортному документу, а саме на паспортний контроль пред`явив закордонний паспорт громадянина ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 , чим порушив Закон України «Про державний кордон України». 08.05.2018 року Роздільнянським районним судом Одеської області було винесено постанову по справі №511/1007/18, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. За день до винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення прикордонний загін прийняв рішення про примусове повернення позивача за межі України, також відповідачем стосовно позивача було винесено постанову про заборону в`їзду на територію України строком на три роки. На думку представника позивача вищевказані рішення є протиправними, оскільки були прийняті відповідачем до дати набрання законної сили постанови Роздільнянського районного суду Одеської області по справі №511/1007/18. Виходячи із загальновизнаного принципу презумпції невинуватості, позивача ОСОБА_1 слід вважати винуватим у незаконному перетині державного кордону України, а отже і у порушенні законодавства про правовий статус іноземців, лише тоді, коли його вина буде встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення і виключно після набрання нею законної сили. Представник зазначив, що фактично відповідач обмежив одну з основних свобод людини, навіть не повідомивши її належним чином про підстави, мотивування та обмежив право на оскарження такого рішення до суду. Крім того, відповідач у своєму рішенні зобов`язаний був вказати одну з підстав для заборони в`їзду в Україну, визначених ст. 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Ухвалою суду від 01.10.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку недодержанням вимог ст. 160, 161 КАС України, та встановлено 7-денний строк для усунення недоліків позовної заяви. У вказаній ухвалі визначено, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом надання до суду доказів зарахування суми сплаченого судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно.

12 жовтня 2018 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків з додатками (вх.№30431/18), чим усунені недоліки, які стали підставою для залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 22.10.2018 року відкрите провадження у справі №1540/4949/18. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.11.2018 року.

21 листопада 2018 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву(вх.№35700/18), в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , представник відповідача зазначив, що 07.05.2018 року о 14 год. 10 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Кучурган» прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який під час проходження прикордонного контролю на перевірку документів надав чужий, такий, що належить іншій особі паспортний документ, а саме паспорт громадянина Республіки Молдова, виданий на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, громадянин ОСОБА_1 фактично намагався перетнути державний кордон без відповідних документів, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч1 ст. 204-1 КУпАП. На думку представника відповідача твердження та доводи викладені у позовній заяві є вигадками, домислами та фантазією на вільну тему, оскільки позивачем не вивчено ані змісту постанови про заборону в`їзду в Україну від 07.05.2018 року, ані рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особи без громадянства №922 від 08.05.2018 року. Як зазначив представник відповідача, в Рішенні № 992 про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 08.05.2018 року стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено, що це рішення прийнято на підставі ч.1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», в зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_1 наявне рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, а саме Постанова Т.в.о. начальника 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Білгород-Дністровського прикордонного загону від 07.05.2018 року про заборону в`їзду в Україну. Посилаючись на положення статтей 13, 14, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» представник відповідача вважає правомірними оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень, та вказує на відсутність підстав для їх скасування, оскільки вони винесені у суворій відповідності до вимог чинного законодавства України.

У підготовчому засіданні 22.11.2018 року, за клопотанням представника позивача оголошено перерву до 17.12.2018 року.

14 грудня 2018 року від представника позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення (вх.№39175/18), в яких, вказуючи на порушення відповідачем принципу пропорційності при прийнятті оскаржуваних рішень, представник відповідача зазначив, що заборона в`їзду на територію України позивачу на три роки є надмірною мірою покарання.

Підготовче засідання, призначене на 17.12.2018 року, перенесено на 20.12.2018 року у зв`язку з знаходженням судді Аракелян М.М. на лікарняному з 13.12.2018 року по 17.12.2018 року включно.

Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання на 10.01.2019 року.

10 січня 2019 року від представника позивача до суду надійшла заява (вх.№960/19), в якій представник просив суд провести розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на зазначене, судом було вирішено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

15 січня 2019 року від представника позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення (вх.№1405/19), в яких, обґрунтовуючи правову позицію позивача, представник зазначив, що при проходженні паспортного контролю позивач помилково пред`явив закордонний паспорт друга - громадянина ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 . 07 травня 2018 року в момент, коли на пропускному пункті ОСОБА_1 зрозумів, що надав не свій паспорт, він пояснив ситуацію і ОСОБА_3 протягом пів години привіз паспорт ОСОБА_1 , однак, незважаючи на це, Відповідачем було винесено постанову про заборону в`їзду в Україну. При винесенні даного рішення співробітниками відповідача було зазначено, що справа наступного дня буде розглядатись судом. Враховуючи зазначене, позивач наступного дня 08 травня 2018 р. приїхав до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Кучурган», для того, щоб в`їхати на територію України і прийняти участь у судовому розгляді своєї ж справи. Однак, відповідачем прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону України №992 від 08.05.2018 р. У зв`язку із чим, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без ОСОБА_1 із порушенням його права на участь у судовому розгляді. 08.05.2018р. Роздільнянським районним судом Одеської області було винесено постанову по справі №511/1007/18, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На думку представника позивача, оскаржуваними рішеннями відповідач двічі порушив права позивача, оскільки фактично обмежив йому «доступ до правосуддя» відмовивши у перетині кордону та виніс оскаржувані рішення ще тоді, коли вина ОСОБА_1 не була установлена судом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 07.05.2018 року о 14 год. 10 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Кучурган» прикордонним нарядом «Перевірка документів» було виявлено громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який під час проходження прикордонного контролю на перевірку документів надав чужий, такий, що належить іншій особі паспортний документ, а саме паспорт громадянина Республіки Молдова, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі вищезазначеного, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно з п.п. «б», п. 2.1. Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року №946 Т.в.о. начальника 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Білгород-Дністровського прикордонного загону прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну від 07.05.2018 року, якою заборонено громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в`їзд в Україну строк на 3 роки.

На підставі ч.1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», у зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_1 наявне рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну посадовою особою відповідача прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 08.05.2018 року стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з вищезазначеними рішеннями посадових осіб Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України Про прикордонний контроль від 05.11.2009 № 1710-VI визначає правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 2 Закону України Про прикордонний контроль, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Прикордонний контроль здійснюється, зокрема, щодо осіб, які перетинають державний кордон.

У відповідності з ч. 4 ст. 2 Закону, прикордонний контроль щодо осіб, які перетинають державний кордон, включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон.

Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону України Про прикордонний контроль, прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

За приписами ч. 1 ст. 6 Закону України Про прикордонний контроль, перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною другою статті 6 Закону визначено, що початком здійснення прикордонного контролю особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України Про прикордонний контроль, прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч. 5 ст. 6 Закону України Про прикордонний контроль).

Стаття 8 Закону України Про прикордонний контроль визначає умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну.

Так, за приписами ч. 1 цієї статті, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 8 Закону, іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Правовідносини щодо вїзду в Україну іноземців та осіб без громадянства та строки їх перебування в Україні врегульовані Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

Відповідно до ч. 2 цієї статті, за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Згідно з ч.3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до п. 2.1. Інструкції №946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі: а) якщо при клопотанні про в`їзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; б) якщо паспортний документ іноземця, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; в) якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі - пункт пропуску) правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону; г) якщо іноземця затримано під час незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску; ґ) якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; д) якщо іноземця затримано у межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України; е) якщо іноземець намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

Пунктом 2.2 Інструкції №946 встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю може бути прийнято органом охорони державного кордону: щодо осіб, зазначених у частині другій статті 26 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, у разі прийняття рішення про їх примусове повернення; за поданням державного виконавця у разі невиконання особою рішення про накладення штрафів за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України.

Згідно з п. 2.3 Інструкції №946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на строк 3 роки.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №946 у разі виявлення в пункті пропуску службовою особою Державної прикордонної служби України іноземця, якому уповноваженим органом заборонено в`їзд в Україну, але в паспортному документі якого відмітки „Заборонено в`їзд в Україну терміном на... немає, уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону проставляє таку відмітку із зазначенням терміну, вказаного в базі даних осіб, яким заборонено в`їзд в Україну.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову про заборону в`їзду в Україну від 07.05.2018 року відносно ОСОБА_1 прийнято на підставі п.4 ч.1 ст. 13 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно з п.п. «б», п. 2.1. Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 року №946, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 під час проходження прикордонного контролю на перевірку документів надав чужий паспорт, а саме паспорт громадянина Республіки Молдови ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказана обставина ОСОБА_1 не спростована та фактично визнається.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що оскаржувані рішення відповідача порушують принцип «презумпції невинуватості», оскільки вони прийняті до дати набрання законної сили постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.05.2018 року по справі №511/1007/18, тобто до встановлення вини ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що ч.1, ч.3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» чітко встановлено підстави та порядок прийняття такого рішення відповідачем, зокрема, якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі.

При цьому суд критично оцінює доводи представника позивача, щодо необгрунтованості рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки від 07.05.2018 року відповідно до принципу пропорційності, оскільки з аналізу вищезазначеного вбачається, що воно прийняте у спосіб та у порядку передбаченому чинним законодавством.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.05.2018 року №511/1007/18 ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400,00 грн.

Зі змісту вищевказаної постанови, яка набрала законної сили 21.05.2018 року, вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №156410 від 07.05.2018 року, згідно якого в міжнародному пункті пропуску через державний кордон України «Кучурган» при проведенні прикордонного контролю осіб, які слідують на в`їзд в Україну, на автомобілі марки "БМВ", д/н НОМЕР_2 , громадянин Республіки Молдови ОСОБА_5 намагався незаконно перетнути державний кордон по чужому паспортному документу, а саме на паспортний контроль пред`явив закордонний паспорт громадянина Республіки Молдови серії НОМЕР_3 виданий на ім`я ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 ; рапортом інспектора прикордонної служби від 07.05.2018 року, згідно якого, під час несення служби прикордонним нарядом "Перевірка документів" було виявлено громадянина Молдови ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон по чужому паспорту, а саме на паспортний контроль пред`явив закордонний паспорт громадянина Молдови серії НОМЕР_3 виданий на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копією паспорту громадянина Республіки Молдова серії НОМЕР_3 виданий на ім`я ОСОБА_3 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 ; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він підтвердив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
У вказаній постанові також зазначено, що ОСОБА_1 був повідомлений судом про час і місце розгляду справи під особистий підпис, надав заяву, якою визнав свою провину в повному обсязі та просив суд розглянути справу у його відсутність.
Викладеним спростовується твердження позивача про обмеження у доступі до правосуддя у зв`язку із прийняттям оскаржуваних постанов до набрання законної сили судовим рішенням в його справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАПП.

Враховуючи вищевикладене у суду відсутні законні підстави вважати протиправною та такою, що підлягає скасуванню, постанову про заборону в`їзду в Україну від 07.05.2018 року відносно ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання правомірності рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 08.05.2018 року №992 прийнятого відносно ОСОБА_1 суд виходить з наступного.

Як вже зазначалось судом статтею 8 Закону України «Про прикордонний контроль» встановлені умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умовивідсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" ( 3857-12 ), відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Згідно з ч.2, 3 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону (z0031-11) встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону. Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" (393/96-ВР ) або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Зі змісту рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 08.05.2018 року №992 вбачається, що воно прийняте у зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_1 наявне рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, а саме Постанова Т.в.о. начальника 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Білгород-Дністровського прикордонного загону від 07.05.2018 року про заборону в`їзду в Україну.

Отже, суд приходить висновку, що рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю відповідачем прийнято у спосіб та у порядку передбаченому чинним законодавством.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1.2 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доводи відповідача в обґрунтування правомірності спірних рішень є доречними, відповідають вимогам чинного законодавству, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не спростовані позивачем в ході судового розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, викладених у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 205, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування рішень відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.