Справа № 400/2818/18
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 р. № 400/2818/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 55312

до відповідача:Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034

про:визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області щодо розгляду її заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 5,39 умовних кадастрових гектарів та зобов'язання повторно розглянути заяву від 04.07.2018 р. № Ш-4390/1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що входить до складу засновників фермерського господарства "АСО", яке було створене ОСОБА_2 Останньому була надана в постійне користування земельна ділянка площею 32,7 га. ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену згоду на вилучення земельної ділянки, що перебуває в його користуванні, для подальшої передачі у власність членам ФГ "АСО". У червні 2018 р. позивач звернулася до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 5,39 умовних кадастрових гектарів, однак отримала відмову. Вказані дії відповідача вважає протиправними.

12.12.2018 р. відповідач подав відзив на позов, в якому посилається на Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 р. № 413 (далі - Стратегія). На виконання Стратегії відповідачем було затверджено перелік земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам України у ІІІ кварталі 2018 р. Бажана позивачем земельна ділянка до такого переліку не входила, з огляду на що позивачу відмовлено у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою. Таку позицію відповідач вважає правомірною на час розгляду клопотання позивача. Зважаючи на визнання незаконним і нечинним абзацу 6 Стратегії, позивач має право звернутися з клопотанням, яке буде розглянуто відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Крім того, відповідач звернув увагу на те, що бажана позивачем земельна ділянка перебуває в користуванні не ФГ "АСО", а в ОСОБА_2

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач є одним із засновників ФГ "АСО", головою якого є ОСОБА_2 Останньому в 1997 р. надано в постійне користування земельну ділянку площею 32,7 га на території Семенівської сільської ради для селянського (фермерського) господарства.

13.04.2018 р. ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену згоду на вилучення земельної ділянки площею 32,6993 га для подальшої передачі в приватну власність, у тому числі, і позивачу.

30.06.2018 р. позивач звернулася до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 5,39 умовних кадастрових гектарів, розташованої в межах території Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. До клопотання додавалися графічні матеріали розміщення бажаної земельної ділянки та інші документи.

Листом від 21.08.2018 р. № Ш-4390/1-4376/0/20-18-СГ відповідач повідомив, що розглянув подану заяву та встановив, що бажана земельна ділянка відсутня в переліку земельних ділянок, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації в ІІІ кварталі поточного року на території Миколаївської області. З огляду на викладене, не вбачається за можливе вирішення питання в ІІІ кварталі поточного року.

Частиною 1 ст. 32 ЗК передбачено, що громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Право члена фермерського господарства на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок (приватизація) також закріплене в ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство".

Зокрема, згідно ч. 2 вказаної статті, зміст якої відповідає положенням ч. 1 ст. 32 ЗК України, членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Таким чином, право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із зазначених земель має кожен член фермерського господарства, незважаючи на те, що земельна ділянка надана в постійне користування для ведення фермерського господарства його голові. Виключення становлять лише випадки, коли члени фермерських господарств раніше набули права на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України передбачено громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 р. по справі № 545/808/17 і від 24.04.2018 р. по справі № 814/1961/17.

Всупереч чинному законодавству відповідач листом від 21.08.2018 р. № Ш-4390/1-4376/0/20-18-СГ відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі того, що бажана земельна ділянка не входить до переліку земель, сформованого відповідачем відповідно до Стратегії.

Однак наведена підстава відмови не передбачена ст. 118 ЗК України. До того ж у зв'язку із затвердженням постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 р. № 413 Стратегії зміни до ЗК України не вносились, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не змінювався.

Крім того, суд враховує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.03.2018 р. по справі № 826/12032/17 визнано незаконним і нечинним положення абзацу 6 розділу "Система організації процесу виконання Стратегії" Стратегії, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 р. № 413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", в частині: "надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (учасникам антитерористичної операції)".

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даній справі суд встановив, що відповідач діяв не на підставі ЗК України, відповідач не довів правомірність оскаржуваних дій, що є підставою для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надала квитанцію про сплату судового збору в сумі 704,80 грн, що й підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 55312, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 39825404) про визнання протиправними дій щодо розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 5,39 умовних кадастрових гектарів та зобов'язання повторно розглянути заяву від 04.07.2018 р. № Ш-4390/1 - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 04.07.2018 р. № Ш-4390/1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 5,39 умовних кадастрових гектарів.

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2018 р. № Ш-4390/1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 5,39 умовних кадастрових гектарів у порядку, передбаченому ст. 118 Земельного кодексу України.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ідентифікаційний код 39825404) судовий збір у сумі 704,80 грн (сімсот чотири грн 80 коп.) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 55312, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 17.01.2018 р.

Суддя Н.В. Лісовська