Справа № 160/9570/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Справа № 160/9570/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд. у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у місті Дніпрі в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Самарської у місті Дніпрі ради про визнання поважною причину пропуску строку звернення за отриманням одноразової грошової допомоги, визнання протиправними дії протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
18.12.2018 р. ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до управління праці та соціального захисту населення Самарської у місті Дніпрі ради (надалі відповідач), в якій просить:
- визнати поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку звернення за отриманням одноразової грошової допомоги, визначеної Порядком виплати одноразової грошової допомоги особам, яких було позбавлено особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань та/або органів влади Російської Федерації на окремих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тимчасово окупованій території України, звільненим 27 грудня 2017 року та 24 січня 2018 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року №38 Деякі питання соціальної підтримки осіб, яких було незаконно позбавлено особистої свободи;
- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення, які виразилися в відмові здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної Порядком виплати одноразової грошової допомоги особам, яких було позбавлено особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань та/або органів влади Російської Федерації на окремих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тимчасово окупованій території України, звільненим 27 грудня 2017 року та 24 січня 2018 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року №38 Деякі питання соціальної підтримки осіб, яких було незаконно позбавлено особистої свободи;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної Порядком виплати одноразової грошової допомоги особам, яких було позбавлено особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань та/або органів влади Російської Федерації на окремих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тимчасово окупованій території України, звільненим 27 грудня 2017 року та 24 січня 2018 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року №38 Деякі питання соціальної підтримки осіб, яких було незаконно позбавлено особистої свободи.
В обґрунтування позовної заяви вказано, що ОСОБА_1 з поважних причин не мав змоги звернутися до відповідача для отримання одноразової грошової допомоги в установлений строк, що стало підставою для відмови у виплаті такої допомоги.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/9570/18 передана судді Віхровій В.С.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Враховуючи положення ч.4 вказаної статі, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи №160/9570/18 у спрощеному провадженні.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
18.01.2019 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вказано, що заява про виплату одноразової грошової допомоги надійшла до управління після закінчення шестимісячного терміну з дня звільнення з полону та законом не передбачено поновлення строку звернення до управління з відповідною заявою.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
ОСОБА_1 11.10.2018 р. звернувся до відповідача із заявою від 10.10.2018 р. про виплату одноразової допомоги особам, яких було незаконно позбавлено особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань Російської Федерації на окремих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тимчасово окупованій території України, звільненого з полону 27.12.2017 р.
Листом управління праці та соціального захисту населення Самарської у місті Дніпрі ради №9898 від 18.10.2018 р. позивача повідомлено про розгляд звернення відповідно до Порядку виплати одноразової грошової допомоги яких було незаконно позбавлено особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань та/або органів влади Російської Федерації на окремих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тимчасово окупованій території України, звільненим 27.12.2017 р. та 24.01.2018 р., затвердженого постановою КМУ «Деякі питання соціальної підтримки осіб, яких було незаконно позбавлено особистої свободи» 31.01.2018 р. №38 (надалі Порядок №38) та відсутність підстав для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки відповідна заява надійшла до управління після встановленого у п. 4 Порядку №38 шестимісячного терміну з дня звільнення.
Таким чином, предметом спору даної справи є недотримання позивачем порядку звернення до відповідача з відповідною заявою в частині недотримання строку звернення.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (надалі - Закон №2011) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
З метою соціальної підтримки осіб, яких було незаконно позбавлено особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань та/або органів влади Російської Федерації на окремих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тимчасово окупованій території України, звільнених 27 грудня 2017 р. та 24 січня 2018 р. (далі - особи, яких було позбавлено особистої свободи), Кабінет Міністрів України постановою від 31.01.2018 р. №38 установив що одноразова грошова допомога особам, яких було позбавлено особистої свободи, виплачується у розмірі 100 тис. гривень (п.1) та затвердив Порядок виплати одноразової грошової допомоги особам, яких було незаконно позбавлено особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань та/або органів влади Російської Федерації на окремих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тимчасово окупованій території України, звільненим 27 грудня 2017 р. та 24 січня 2018 року (п.2).
Так, згідно п. 2 Порядку №38 допомога виплачується особам, які включені до переліку осіб, яких було незаконно позбавлено особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань та/або органів влади Російської Федерації на окремих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тимчасово окупованій території України, звільнених 27 грудня 2017 р. та 24 січня 2018 р. (далі - особи, яких було позбавлено особистої свободи), що формується СБУ відповідно до законодавства та передається МТОТ.
У відповідності до п.4 Порядку №38 для виплати допомоги особа, яку включено до переліку осіб, яких було позбавлено особистої свободи, у строк, що не перевищує шість місяців з дня звільнення, звертається до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення відповідного органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, структурного підрозділу з питань соціального захисту населення виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради (далі - орган соціального захисту населення) за місцем реєстрації проживання з відповідною заявою, в якій зазначаються реквізити рахунка у банку, на який перераховується допомога.
копія документа, що посвідчує особу громадянина України, іноземця або особи без громадянства (з пред`явленням оригіналу);
копія довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті або які не є громадянами України).
Згідно положень п. п. 5, 6 Порядку №38 у разі відсутності реєстрації місця проживання або зареєстроване місце проживання особи розташоване в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, особа, яку було позбавлено особистої свободи, звертається із заявою про виплату допомоги до органу соціального захисту населення за місцем фактичного проживання.
Якщо особа, яку було позбавлено особистої свободи, не може самостійно звернутися із заявою про виплату допомоги у зв`язку із станом здоров`я, перебуванням на лікуванні за кордоном, проходженням військової служби, вона може подати таку заяву через представника на підставі оформленої в установленому порядку довіреності.
Відповідно п. 7 Порядку №38 орган соціального захисту населення:
приймає рішення про виплату допомоги протягом 10 днів після подання заяви та документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подає протягом п`яти робочих днів після прийняття такого рішення структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій списки осіб, щодо яких прийнято рішення про виплату допомоги за встановленою МТОТ формою, для узагальнення, зіставлення з переліком осіб, яких було позбавлено особистої свободи, і подання зазначеному Міністерству узагальнених списків протягом трьох днів за встановленою ним формою.
У разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, рішення щодо виплати допомоги приймається органом соціального захисту населення за умови, якщо вони будуть подані не пізніше ніж протягом одного місяця з дня подання заяви.
МТОТ після надходження списків, зазначених у пункті 7 цього Порядку, перераховує відповідні кошти органам соціального захисту населення (п. 8 Порядку №38).
Допомога перераховується на банківський рахунок особи, яку було позбавлено особистої свободи, не пізніше ніж протягом двох робочих днів після надходження коштів на рахунок органу соціального захисту населення (п.9 Порядку №38).
Органи соціального захисту населення формують та зберігають протягом п`яти років особові справи осіб, яким виплачено допомогу (п.10 Порядку №38).
Контроль за цільовим та ефективним витрачанням бюджетних коштів, виділених для виплати допомоги, здійснюється в установленому законодавством порядку (п.11 Порядку №38).
Отже, Порядком №38 визначено шестимісячний термін звернення до органів соціального захисту за одноразовою грошовою допомогою у передбаченому розмірі.
Урегулювання питань пропуску такого строку Порядок №38 не містить.
Згідно Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України Військової частини НОМЕР_1 №6/261 від 06.09.2015 р. ОСОБА_1 дійсно в період з 30.08.2015 р. брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції. Підстава: наказ ТВО НШ-ПЗК ОК «Південь» від 26.08.2015 р. №8/153, наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 30.08.2015 р. №177.
Відповідно до відповіді на звернення матері позивача ОСОБА_2 відносно відомостей про сина Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України від 26.09.2018 р. №33/8-Т-1346/138, за даними, що надійшли до Об`єднаного центру, військовослужбовець Збройних Сил України ОСОБА_1 24.01.2016 р. потрапив у заручники до незаконних збройних формувань в районі антитерористичної операції та був визволений 27.12.2017 р.
Відповідно до виписки з Національної військового медичного клінічного центра «ГВКГ» солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_1 1979 р.н. знаходився на лікуванні з 28.12.2017 по 06.01.2018 р. з діагнозом: астено-невротичний стан після перенесеної гострої реакції на стрес у акцентуйованої за змішаним типом особистості, ускладнений розладами психіки і поведінки, внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин. Гастроезофагальна рефлексна хвороба без езофагіту. Хронічний гастродуоденіт у фазі стихаючого загострення. Хронічний токсичний гепатит із помірною активністю. Хронічний холецистит у фазі нестійкої ремісії. Хронічний панкреатит у фазі нестійкої ремісії, гострий бронхіт, гострий лівосторонній синусіт, реконвалесценція, вертеброгенна люмбалгія, гіпертонічна хвороба ІСТ, 1 ст., низький ризик, початкові прояви атеросклерозу судин головного мозку у вигляді цефалічного та церебростенічного синдрому. Хронічний периодонтит 2,6 зубів.
Згідно листа Державної установи «Маріупольський слідчий ізолятор» №5/5188 від 03.07.2018 р. ОСОБА_1 1979 р.н. з 10.01.2018 р. знаходиться у Маріупольському слідчому ізоляторі. З 11.04.2018 р. по 08.06.2018 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в медичній частині з вказаним вище діагнозом. При надходженні взятий на Д облік з переліченими захворюваннями. З 11.04.2018 р. по 08.06.2018 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в медичній частині з діагнозом хронічний гепатит з помірною біохімічною активністю, порушення білірубінобразуючій функції печінки з можливим сходом в цироз печінки (синдром портальної гіпертензії) тромбоцитопенія. Проводилась дезінтоксикаціона гепатопротекторна терапія. Обстежений на ВІЛ інфекцію, результат позитивний. 19.06.2018 р. консультований інфекціоністом міського центру боротьби зі СНіДом. діагноз - ВІЛ інфекція 4 клінічна стадія, глибока імуносупрессія, СД4 38 кл/мкл(7,8%). призначена антіретро вірусна терапія. Стан хворого став погіршуватися з 29.06.2018 р., скарги на потужну головну біль, нудоту, надавалася медична допомога. 01.07.2018 р. зафіксований генералізований епілептичний припадок. 02.07.2018 р. консультований лікарем терапевтом, виконуючим обов`язки начальника медичної частини, попередній діагноз - токсична енцефалопатія з вираженим цефалгічним синдромом, явище менингізму. Не виключений токсоплазмоз головного мозку, менингоенцефаліт і невідомої етіології? Призначена судинна, протинабрякова терапія. Направлений на стаціонарне лікування в медичну частину. 05.07.2018 р., 06.07.2018 р. запланована консультація лікарями: неврологом, інфекціоністом в міській лікарні №1. Хворий потребує додаткових обстежень МРТ головного мозку, люмбальної пункції.
Статтею 1 Закону №2011 визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (статті 2 цього Закону).
Стаття 1-2 Закону №2011 вказує, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 3 Закону№2011 визначено сферу дії Закону №2011.
Так, дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей (п.1 ч.1).
Згідно ст.4 Закону №2011 забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Стаття 14 Закону №2011 містить положення про те, що військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.
Відповідно до п.п. 8, 9 ст. 16-3 Закону №2011 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст.17 Закону №2011 відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Статтею 3 Конституції України закріплено визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.
Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до Розділу 11 Конституції України право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням і забезпечується ч.2 ст.22 Конституції України, а саме конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законі або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.
Конституційний суд України у своєму рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної правової держави», а встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».
Як зазначено в п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як вказано в ст.8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого рішення нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач одразу після звільнення з полону перебував на лікуванні, потім у слідчому ізоляторі, в якому, також, знаходився на лікуванні. Відносно хворого здійснювалось лікування (направлення на стаціонарне лікування, консультації лікарів, обстеження). З огляду на встановлені діагнози та їх опис, позивач має тяжкі захворювання.
Також, суд зазначає, що ОСОБА_1 утримуючись в Маріупольському слідчому ізоляторі, довірив повноваження бути представником у всіх без винятку установах своїй матері ОСОБА_2 03.10.2018 р. Довіреність посвідчена в.о. начальника Маріупольського слідчого ізолятора 03.10.2018 р. за №20 та дійсна до 03.10.2019 р.
Після оформлення довіреності, - 11.10.2018 р. законний представник звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
За цією довіреністю, також, подано даний позов, що вказує на те, що станом на жовтень 2018 р. ОСОБА_1 перебуває у місцях позбавлення волі.
З огляду на встановлені обставини щодо перебування позивача після звільнення з полону та конституційні гарантії громадян на соціальний захист, враховуючи особливий статус позивача та те, що його право на тримання даного виду грошової допомоги є абсолютним та безспірним, суд вважає поважними причини пропуску шестимісячного строку звернення до управління соціального захисту населення із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, а дії відповідача з відмови у здійсненні виплати, - протиправними.
А відтак позовні вимоги 1 та 2 підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В рамках адміністративного судочинства:
дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;
бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;
рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 р. по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 КАС України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити виплату одноразової грошової допомоги, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

А відтак позовна вимога 3 підлягає задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи позивача про пропуск строку звернення за виплатою грошової допомоги та відсутність порядку поновлення такого строку не позбавляє права позивача на отримання компенсації, яка йому гарантована державою. А звуження прав на отримання компенсації є неприпустимим. З огляду на це, твердження відповідача у відзиві висновків суду по суті спору не спростовують.

За наведених обставин у сукупності, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 246-247, 249, 255, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Самарської у місті Дніпрі ради про визнання поважною причину пропуску строку звернення за отриманням одноразової грошової допомоги, визнання протиправними дії протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити;

Визнати поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку звернення за отриманням одноразової грошової допомоги, визначеної Порядком виплати одноразової грошової допомоги особам, яких було позбавлено особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань та/або органів влади Російської Федерації на окремих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тимчасово окупованій території України, звільненим 27 грудня 2017 року та 24 січня 2018 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року №38 Деякі питання соціальної підтримки осіб, яких було незаконно позбавлено особистої свободи;

Визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення, які виразилися в відмові здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної Порядком виплати одноразової грошової допомоги особам, яких було позбавлено особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань та/або органів влади Російської Федерації на окремих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тимчасово окупованій території України, звільненим 27 грудня 2017 року та 24 січня 2018 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року №38 Деякі питання соціальної підтримки осіб, яких було незаконно позбавлено особистої свободи;

Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної Порядком виплати одноразової грошової допомоги особам, яких було позбавлено особистої свободи внаслідок дій незаконних збройних формувань та/або органів влади Російської Федерації на окремих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тимчасово окупованій території України, звільненим 27 грудня 2017 року та 24 січня 2018 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року №38 Деякі питання соціальної підтримки осіб, яких було незаконно позбавлено особистої свободи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.С. Віхрова

Рішення не набрало законної сили 21.01.19

Суддя В.С. Віхрова

З оригіналом згідно

Помічник судді Ю.Ю. Ковтун