Справа № 233/6201/17
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року справа №233/6201/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Блохіна А.А., при секретарі судового засідання Романченко Г.О., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2018 р. у справі № 233/6201/17 (головуючий І інстанції Малінов О.С.), яке складено в повному обсязі 31 жовтня 2018 року у м. Костянтинівка Донецької області, за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про зобов'язання виплатити пенсію визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, апелянт) звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі - відповідач) в якому просив визнати дій незаконними в частині умисного нарахування йому заниженої пенсії із розміру одного грошового забезпечення з 2000 року та зобов'язати відповідача виплачувати йому пенсію щомісячно з урахуванням усіх видів грошового забезпечення згідно вказаної довідки про подвійне грошове забезпечення, у зв'язку з тим, що проходив військову службу у колишній Німецькій Демократичній Республіці, доплатити недоотриману пенсію з 2000 року у відповідності з ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до уточнень до позовної заяви (а.с. 179-180) просив виправити помилку при призначенні пенсії у 2000 році застосувавши довідку МО Росії та зобов'язати ПФУ в Донецькій області виплачувати пенсію виходячи з подвійного розміру грошового утримання, оскільки він проходив службу в НДР та доплатити недоотриману пенсію починаючи з 2000року.

В обґрунтуванні позову зазначив, що під час призначення пенсії в 2000 році була допущена помилка, оскільки не в повній мірі був врахований розмір його грошового забезпечення.

Суд першої інстанції в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовив.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що призначення пенсії ОСОБА_2 у 2000 році здійснювало Міністерство оборони України у відповідності до діючого на той час законодавства, тобто вимоги позивача саме до Пенсійного фонду щодо розміру грошового забезпечення, визначеного під час призначення пенсії, не ґрунтуються на законі. Послався на наявність постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №805/3735/16-а у якій був наданий аналіз правомірності нарахування пенсії ОСОБА_2

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення місцевого суду є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд першої інстанції не застосував норми Конституції України, ст.ст. 43, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області зазначило, що ГПФУ в Донецькій області в 2000 році не призначало пенсію. Питання призначення пенсії військовослужбовцям вирішувало Міністерство оборони України , тому щось змінити у нарахування пенсії з 2000 року неможливо. Крім того, позивач не звертався до пенсійного фонду з заявою встановленої форми та не подавав в оригіналі довідки про складові грошового забезпечення. Також зазначив, що питання правильності встановлення розміру та виплати пенсії було предметом розгляду Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області та Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом, якими у задоволенні позову ОСОБА_2 про доплату невиплаченої пенсії з 2000року виходячи з подвійного грошового забезпечення офіцера було відмовлено.

У судовому засіданні представниця відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Зазначила, що Пенсійний фонд не може відповідати за дії Міністерства оборони України під час призначення пенсії. Надані позивачем довідки з архіву Міністерства оборони РФ не є оригіналами а на запити Фонду до Міністерства оборони РФ отримані відповіді, відповідно до яких не підтверджено отримання ОСОБА_2 подвійної заробітної плати. Представниця відповідача вважала, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач у судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. При таких обставинах суд апеляційної інстанції вважав можливим розглянути справу у відсутність позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.

ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності, як інвалід Радянської Армії 3 групи. Згідно довідки МСЕК ОСОБА_2 має інвалідність 3 групи безстроково, захворювання отримано в період проходження військової служби.

Відповідно архівної довідки казенної установи «Центрального архіву Міністерства оборони Російської федерації» № 3/24729 від 16.11.2015 р. встановлено, що ОСОБА_2, 31 серпня 1954 року проходив службу:

- у 1 гвардійському танковому полку в період з 25.08.1982 р. (наказ № 201) по 01.02.1983 р. (наказ №28) на посаді секретаря комітету комсомолу полку у військовому званні «лейтенант»;

- у 172 гвардійському самохідно - артилерійському полку в період з 02.02.1983 р. (наказ № 27) по 10.03.1986 р. (наказ №70) на посаді начальника клубу у військовому званні «старший лейтенант»;

- у 118 окремому учбовому танковому полку в період з 12.03.1986 р. (наказ №62) по 12.07.1986 р. (наказ №156) на посаді замісника командира учбової танкової роти, у військовому званні «старший лейтенант» та отримував грошове утримання (а.с.7-8).

Згідно з відомостей пенсійної справи ОСОБА_2 встановлено, що останній перерахунок пенсії з 01 травня 2018 року проведений з розрахунку суми грошового забезпечення, де посадовий оклад складає 4370,00 грн.; оклад за військове звання - 1200,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 30 % - 1671,80 грн. Основний розмір пенсії - 40% грошового забезпечення у розмірі 2896,40 грн. Загальний розмір пенсії складає 2392,00 грн. (а.с.101,104).

Зазначені обставини не є спірними по справі. Спірним по справі є можливість ГПФУ в Донецькій області виправити помилку при нарахуванні пенсії в 2000році, застосувавши довідку МО Росії про отримання подвійного розміру грошового забезпечення та зобов'язання відповідача виплачувати пенсію з урахуванням отримання подвійного грошового забезпечення та виплатити недоотриманий розміру пенсії, починаючи з 2000року.

Суд апеляційної інстанції перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Щодо можливості виправлення помилки, як вказує ОСОБА_2, допущеної при призначення йому пенсії у 2000році, суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 3 постанови КМУ від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» передбачено, що Міністерству оборони, яке здійснює призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слід забезпечити проведення інвентаризації пенсійних справ, виплатних та інших документів, необхідних для виконання функцій з призначення і виплати пенсій особам офіцерського складу, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» та передати їх до 1 січня 2007 р. органам Пенсійного фонду України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що призначення пенсії у 2000 році здійснювало Міністерство оборони України у відповідності діючого на той час законодавства.

Тобто, Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області виконує обов'язки щодо нарахування, перерахування та виплати пенсії з 01.01.2007 року та виплачує пенсію з зазначеної дати на підставі наявних у пенсійній справі документів.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.09.2017 року в адміністративній справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління державної казначейської служби України в Донецькій області про зобов'язання вчинити дії щодо виплати пенсії, зобов'язання Пенсійний фонд доплатити йому невиплачену пенсію з 2000 року виходячи з розміру подвійного грошового забезпечення офіцера, інваліда, на підставі вимог ст.55Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців» було відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 року по справі №805/3735/16-а, апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, постанова Павлоградського міськрайонного суду від 08.09.2017 року залишена без змін (а.с.107-116).

Під час розгляду справи предметом дослідження було питання врахування сум, зазначених у архівній довідці казенної установи «Центрального архіву Міністерства оборони Російської федерації» № 3/24729 від 16.11.2015 р. та зазначених у рублях СРСР та марках колишньої НДР. Дніпропетровським апеляційним судом встановлено, що пенсія ОСОБА_2 обчислена відповідно до норм чинного законодавства, тому відмовив у задоволенні позовних вимог щодо перерахунку пенсії з врахуванням грошового забезпечення в німецьких марках та врахування довідки Міністерства оборони Російської Федерації №3/24729 при призначенні пенсії.

У наданих до судового засідання поясненнях позивач звертає увагу, що заявлені вимоги у цій справі не стосуються перерахунку пенсії а йдеться саме про виправлення помилки, яка була допущена при призначенні пенсії в 2000 році.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позивачем що вимоги про виправлення помилки при призначенні пенсії не заявлялися раніше та не були предметом розгляду судів. Проте, у рішенні по справі №805/3735/16-а Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом були досліджені обставини правильності призначення пенсії у 2000 році та зроблений висновок щодо правильності її призначення.

За приписами ч.4 ст.78 КАС України, визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач наполягає на розгляді позовних вимог, які стосуються саме виправлення помилки.

При таких обставинах не має підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання ГПФУ в Донецькій області виправити помилку, тобто змінити розмір складових грошового забезпечення та встановити інший розмір пенсії, яка була призначена МО України в 2000році.

Щодо вимог ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача виплачувати пенсію з урахуванням отримання подвійного грошового забезпечення та зобов'язати відповідача виплатити недоотриманий розмір пенсії, починаючи з 2000року, суд апеляційної інстанції зазначає, що ці вимоги є похідними від вимог про виправлення помилки при призначенні пенсії. Крім того, суд апеляційної інстанції також зазначає про необхідність врахування висновків Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду щодо правильності нарахування пенсії. При таких обставинах, відсутні підстави для задоволення зазначених вимог.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 2.23 Порядку №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 року передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Також не має підстав врахувати відомості щодо розміру заробітної плати, зазначені в партійному квитку члена КПРС, оскільки він (квиток) не має статус бухгалтерського документа.

З огляду пенсійної справи було встановлено, що на розгляд ГУПФ України в Донецькій області була надана копія довідки про складові грошового забезпечення, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Пунктом 4.1 постанови Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014 року «Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою відповідно додатку № 2.

У судовому засіданні було встановлено, що позивач не звертався до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою встановленої форми на бланку, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що він (суд) у даному випадку позбавлений можливості з власної ініціативи вийти за межі позовних вимог, як то встановлено ч.2 статті 9 КАС України, та встановлювати обставини з питання щодо зобов'язання виплатити або зобов'язання відповідача розглянути питання виплати пенсії з урахуванням довідки Міністерства оборони Російської Федерації від 16.11.2015 №3/24729, оскільки знов таки з цього приводу по справі №805/3735/16-а Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом зроблений висновок щодо правильності призначення пенсії в 2000році. Відомості про скасування зазначеного рішення в реєстрі судових рішень відсутні.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції не міг розглянути питання щодо наявності нововиявлених обставин оскільки з відповідною заявою позивач не звертався.

В апеляційній скарзі, позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував та не надав оцінки нормам Конституції України які мають пряму дію.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 3 статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З перерахунку пенсії ОСОБА_2 (а.с.104) убачається, що позивач отримує пенсію у розмірі 2392грн., тобто у даному випадку норми Конституції України не порушені.

Щодо необхідності застосування статті 43, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка встановлює порядок обчислення пенсії особам офіцерського складу, та статті 55 цього Закону яка передбачає виплату пенсій за минулий період, суд апеляційної інстанції зазначає, що їх застосування можливо за умови, якщо б суд дійшов висновку про наявність підстав для виправлення помилки та зміни розміру пенсії.

У даному випадку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому зазначені норми не застосовуються.

За таких самих підстав неможливо застосувати норми Постанови КМУ від 17 липня 1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що Головне Управління Пенсійного фонду України у Донецькій області довело, що воно діяло відповідно ст.19 Конституції України в межах наданих повноважень, відповідно до законодавства.

Щодо посилання позивача на порушення судом першої інстанції процесуальних норм, які полягають у порушенні строків її розгляду, та особистого поводження судді під час розгляду справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що у частині 3 статті 317 КАС України передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. В даному випадку суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не має.

При таких обставинах суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в повному обсязі.

Статтею ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права. Процесуальних порушень, які б стали підставою для скасування судового рішення не встановлено, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

Повний текст постанови складений 18 січня 2019року.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2018 р. у справі № 233/6201/17- залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2018 р. у справі № 233/6201/17 - залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.О.Шишов

Судді І.В. Сіваченко

А.А.Блохін