Справа № 826/6054/17
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6054/17 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» до Київського міського центру зайнятості про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство «УХЛ-МАШ» з позовом до Київського міського центру зайнятості, в якому просить суд скасувати рішення Київського міського центру зайнятості від 13.12.2016 №2 про стягнення простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків, у тому числі донарахованих сум страхових внесків (недоїмки) пені та штрафу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги, Київський міський центр зайнятості подав відзив на неї, в якому останній просить відмовити в задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, у період з 23.11.2016 до 29.11.2016 на підставі направлення від 23.11.2016, виданого Голосіївським районним центром зайнятості, заступником начальника відділу розслідування страхових випадків Волошенюк Г.В. проведена планова документальна перевірка Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» з питань дотримання вимог законодавства щодо правильності нарахування та своєчасної сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за період з 01.01.2000 до 31.12.2010

За результатами перевірки складений Акт від 29.11.2016 №102, яким виявлено приховування суми виплат, на які нараховуються страхові внески на суму 141 159, 44 грн.

13.12.2016 Київським міським центром зайнятості на основі вказаного акту було винесено рішення №2 про стягнення простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків, у тому числі донарахованих сум страхових внесків (недоїмки) пені та штрафу у розмірі 2 997, 84 грн., пені в розмірі 1 275, 94 грн. та штрафу у розмірі 141 159, 44 грн.

26.12.2016 не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся із скаргою №3471 до Київського міського центру зайнятості, який листом від 02.02.2017 №19-1075 повідомив, що прихований за договором дарування дохід за своїми ознаками є заробітною платою працівникам підприємства і не може розцінюватися як додаткове благо, у зв'язку з чим у задоволенні скарги було відмовлено.

09.02.2017 позивач звернувся до Київського міського центру зайнятості із повідомленням №495 про нікчемність рішення Київського міського центру зайнятості від 02.02.2017 №19-1075, оскільки останнє прийняте із пропущенням строку розгляду скарги.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи опису вкладення до цінного листа, 09.02.2017 позивач направив до державної служби зайнятості скаргу про перегляд рішення Київського міського центру зайнятості від 13.12.2016 №2 та від 02.02.2017 №19-1075.

Листом Державної служби зайнятості Міністерства соціальної політики України від 28.03.2017 повідомлено останнього, що Київським міським центром зайнятості подано до Окружного адміністративного суду м. Києва позов про стягнення з Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» коштів в сумі 16 533, 22 грн., скарга по суті не розглядалася.

У зв'язку з викладеними обставинами, позивач вважає рішення Київського міського центру зайнятості від 02.02.2017 №19-1075 нікчемним в силу закону, а рішення від 13.12.2016 №2 про стягнення простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків, у тому числі донарахованих сум страхових внесків (недоїмки) пені та штрафу просить скасувати, як протиправне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що одноразові заохочення у вигляді матеріальної допомоги працівникам та подарунки у натуральній формі входять до складу компенсаційних виплат, які за своєю правовою природою входять до структури заробітної плати, а відтак є об'єктом оподаткування єдиним внеском. Крім того судом зазначено, що при нарахуванні страхових внесків на матеріальну допомогу та заохочувальних подарунків має бути застосована саме стаття 2 Інструкції від 13.01.2004 № 5, а вказані витрати є такими, що обкладаються, у тому числі, страховими внесками на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхові внески - кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» кошти єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Інструкцією «Про порядок обчислення і сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття і обліку їх надходжень до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття», затвердженою Наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 18.12.2000 №339 передбачено, що страхувальники - роботодавці, застраховані особи, фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних осіб), які використовують працю фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру, які відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сплачують страхові внески.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ПАТ «ПАТ «УХЛ - МАШ», як роботодавець, є страхувальником на якого покладений обов'язок щодо сплати страхових платежів за своїх працівників.

Так , під час розгляду справи колегією суддів встановлено, що ПАТ «ПАТ «УХЛ - МАШ» здійснював подарунки працівникам, що також підтверджується наявними в матеріалах справи наказами про підготовку до святкових заходів, списками осіб на видачу подарунків до свят, актами списання.

Однак, як в суді першої так і апеляційної інстанції, позивач стверджує, що суми, витрачені на подарунки працівникам є додатковим благом, яке не входить до фонду заробітної плати. Витрати на подарунки працівників за своєю правовою природою мають інше походження, а відтак - інший порядок обліку та оподаткування.

Проте, на переконання суду, така позиція Позивача суперечить ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», який втратив чинність, але діяв у період, що перевірявся, де зазначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку його працедавцем (самозайнятою особою), якщо такий дохід не є заробітною платою чи виплатою, відшкодуванням чи компенсацією за цивільно-правовими угодами, укладеними з таким платником податку. Для цілей цього Закону під терміном «заробітна плата» розуміються також інші заохочувальні та компенсаційні виплати або інші виплати та винагороди, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Пунктом 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі по тексту - Закон №334/94-ВР ), який також втратив чинність, але діяв у період, що перевірявся передбачено, що валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Позивач посилається на підпункт 5.3.1. пункту 5.3. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» яким передбачено витрати, що не включаються до складу валових витрат, а саме: потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності, а саме: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначеним пунктом 7.11 цього Закону, та витрат, пов'язаних з проведенням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 5.4.4 цієї статті). Обмеження частини другої цього підпункту не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб; придбання лотерей, участь в азартних іграх; фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених пунктами 5.6 і 5.7 цієї статті, та в інших випадках, передбачених нормами цього Закону.

В свою чергу необхідно звернути увагу на пункт 5.6. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що стосується особливостей визначення складу витрат на оплату праці, де підпунктом 5.6.1. Закону, з урахуванням норм пункту 5.3 цієї статті зазначено, що до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат з виконання робіт (послуг), згідно з договорами цивільно-правового характеру будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами закону, що регулює питання оподаткування доходів фізичних осіб (законодавства, що встановлює правила оподаткування прибутковим податком з громадян).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне висловити незгоду з твердженнями суду першої інстанції в частині посилання на ч. 3 ст. 3 КАС України, якою визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, та не прийняття до уваги посилання відповідача на основи Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який втратив чинність від 01.01.2013 і на момент проведення планової перевірки підприємства (з 23.11.2016 до 29.11.2016) не мав юридичної сили, а відтак не міг застосовуватися останнім до спірних правовідносин, оскільки саме Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» в період який перевірявся були встановлені особливості визначення складу витрат на оплату праці.

Як вже було зазначено вище, матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснював покупку подарунків, сплачуючи ПДВ, що в подальшому відображалося, як витрати в податкових накладних.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З вищевказаного вбачається, що витрати позивача на подарунки в натуральній формі працівникам відносяться до господарських витрат підприємства, спрямованих на одноразове заохочення, не пов'язане з конкретними результатами праці.

На думку відповідача вказані витрати, а також витрати на матеріальну допомогу працівникам є об'єктами нарахування страхових внесків, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які були приховані та не сплачені позивачем до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, базою нарахування єдиного внеску для роботодавців є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Так, положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» закріплено, що до структури заробітної плати входить: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Розширений склад виплат, що входять до фонду заробітної плати, передбачений 2 Розділом Інструкції від 13.01.2004 № 5, який визначає, що до заохочувальних та компенсаційних виплат включаються винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. До них належать: одноразові заохочення, не пов'язані з конкретними результатами праці (наприклад, до ювілейних та пам'ятних дат, як у грошовій, так і натуральній формі).

Таким чином, одноразові заохочення у вигляді матеріальної допомоги працівникам та подарунки у натуральній формі входять до складу компенсаційних виплат, які за своєю правовою природою входять до структури заробітної плати, а відтак є об'єктом оподаткування єдиним внеском.

Дане також підтверджується Переліком виплат видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12. 2010 N 1170, який серед іншого не звільняє роботодавців від сплати єдиного внеску за подарунки та матеріальну допомогу працівникам.

Пунктом 14 вказаного Переліку передбачено, що не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування матеріальна допомога разового характеру, що надається окремим працівникам у зв'язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання.

Між іншим, як свідчать матеріали справи, відповідачем на підставі ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пункту 7 розділу VIII «прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п.9 Інструкції про порядок обчислення і сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та обліку їх надходжень до ФЗДССВБ, затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.12.2000 №339, до роботодавця (Позивача) застосовані фінансові (штрафні) санкції, а саме: на підставі п. 2.35, 2.39, 2.41 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Міністерства статистики України № 323 від 11.12.1995 року (далі Інструкція № 323) виявлено що:

- у січні 2001 р. в порушення п. 2.35 Інструкції № 323 щодо винагороди за підсумками роботи за рік, не включено до фонду оплати праці заохочувальні подарунки за підсумками роботи за рік всім працівникам на загальну суму 6822,52 грн.;

- у березні 2001 р. в порушення п. 2.39 Інструкції № 323 щодо одноразового заохочення (наприклад, окремих працівників за виконання особливо важливих завдань, заохочень до ювілейних та пам'ятних дат як у грошовій, так і натуральній формі) не включено до фонду оплати праці заохочувальні подарунки всім жінкам до свята 8-го березня на загальну суму 310,96 грн. (триста десять гривень дев'яносто шість коп.), а також виявлено розбіжність за І квартал 2001р. між звітністю платника та розрахунковою відомістю на суму 1033,69 грн.;

- у грудні 2002 р. в порушення п. 2.41 Інструкції № 323 щодо матеріальної допомоги (оздоровчі, екологічні та інші виплати) не включено до фонду оплати праці матеріальну допомогу всім працівникам на суму 7 606,28 грн.;

- у грудні 2003р. в порушення п. 2.35 Інструкції № 323 щодо винагороди за підсумками роботи за рік, не включено до фонду оплати праці заохочувальні подарунки за підсумками роботи за рік всім працівникам на загальну суму 9 873,11 грн.

Відповідно до п. 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3. «Інструкції зі статистики заробітної плати» затвердженої Наказом Держкомстату України №5 від 13.01.2004 (далі - Інструкція №5 ) до Позивача застосовані фінансові (штрафні) санкції, а саме:

- у травні 2004р. виявлено розбіжність між звітністю платника та розрахунковою відомістю на суму 984,40 грн.;

- у червні 2004р. виявлено розбіжність між звітністю платника та розрахунковою відомістю на суму 630,83 грн.;

- у грудні 2004р. не включено до фонду оплати праці матеріальну допомогу всім працівникам на суму 13 294,00 грн.;

- у травні 2005р. виявлено розбіжність між звітністю платника та розрахунковою відомістю на суму 288, 67 грн.;

- у грудні 2005р. не включено до фонду оплати праці матеріальна допомога всім працівникам на суму 9 449,99 грн.;

- у грудні 2006р. не включено до фонду оплати праці заохочувальні подарунки за підсумками роботи за рік всім працівникам на загальну суму 11 000,00 грн.;

- у грудні 2007р. не включено до фонду оплати праці заохочувальні подарунки за підсумками роботи за рік всім працівникам на загальну суму 14 000,00 грн.;

- у грудні 2008р. не включено до фонду оплати праці заохочувальні подарунки за підсумками роботи за рік всім працівникам на загальну суму 17 079, 46 грн.;

- у грудні 2009р.не включено до фонду оплати праці заохочувальні подарунки за підсумками роботи за рік всім працівникам на загальну суму 22 981,85 грн.;

- у грудні 2010р. не включено до фонду оплати праці заохочувальні подарунки за підсумками роботи за рік всім працівникам на загальну суму 25 803,68 грн.

З аналізу наведеного судом апеляційної інстанції встановлено, що при перевірці позивача, Київським міським центром зайнятості встановлені порушення не лише в частині не включення до фонду оплати праці заохочувальних подарунків, а і не включення до фонду оплати праці матеріальної допомоги, що є окремим порушенням

Варто також відмітити, що в апеляційній скарзі Позивач вказав не всі виявленні при перевірці порушення, зазначені в Акті (розділ III «Висновок»), а саме Позивач упустив, виявлені розбіжності між звітністю платника та розрахунковими відомостями при перевірці.

Крім того, доцільним є посилання суду першої інстанції, що з доданих позивачем документів, суд позбавлений можливості встановити вид допомоги, яка надавалася працівникам, однак згідно висновку акту перевірки вбачається, що матеріальна допомога носила не разовий характер, оскільки виплачувалася у 2002, 2004, 2005 роках. Окрім того, з акту перевірки слідує, що допомога виплачувалася не окремим, а всім працівникам.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при нарахуванні страхових внесків на матеріальну допомогу та заохочувальних подарунків має бути застосована саме стаття 2 Інструкції від 13.01.2004 № 5, а вказані витрати є такими, що обкладаються, у тому числі, страховими внесками на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, в підтвердження правомірності своїх дій Приватне акціонерне товариство «УХЛ-МАШ» надало суду апеляційної інстанції Висновок експерта Максименко Т.О. №5/11-18 за результатами проведеної судової експертизи від 23.11.2018 року.

Так, з резолютивної частини висновку вбачається, що у зв'язку із відсутністю первинних документів бухгалтерського обліку в частині нарахування та своєчасної сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, частина яких зазначена у Акті №102 від 29.11.2016 року «Про результати проведення перевірки ПАТ «УХЛ-Маш» з питань дотримання вимог законодавства щодо правильності нарахування та своєчасної сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття до фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття за період з 01.01.2000 до 31.12.2010» в межах компетенції експерта-економіста, не видається за можливе документально та нормативно підтвердити висновки Акту №102 від 29.11.2016 року «Про результати проведення перевірки ПАТ «УХЛ-Маш» з питань дотримання вимог законодавства щодо правильності нарахування та своєчасної сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за період з 01.01.2000 до 31.12.2010.

Для встановлення певних обставин, викладених у вказаному висновку, судом апеляційної інстанції був викликаний до суду експерт Максименко Т.О., яка в ході судового розгляду підтримала викладені нею висновки у звіті, та додатково зазначила, що згідно чинного на час перевірки законодавства, заохочувальні подарунки та матеріальна допомога включались до фонду оплати праці, та, як наслідок, обкладаються страховими внесками на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Між іншим експертом було також зазначено, що такі доводи не були висвітлені у Висновку №5/11-18, оскільки під час його складання у експерта у зв'язку із відсутністю первинних документів бухгалтерського обліку.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що під час судового засідання, зокрема з пояснень експерта Максименко Т.О. та представника Київського міського центру зайнятості було встановлено, що під час проведення перевірки позивача та для проведення судової експертизи надавались різні пакети документів, зокрема представник відповідача пояснила, що під час проведення перевірки їм надавались оригінали первинних документів, в той час як при проведенні судової експертизи Максименко Т.О. зазначено, що частина наданих документів не є первинними в розумінні Закону, оскільки на них відсутні печатки та підписи уповноважених осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що Висновок експерта Максименко Т.О. №5/11-18 від 23.11.2018 року та пояснення самого експерта Максименко Т.О. в суді апеляційної інстанції не спростовують висновки Акту, що доходи у вигляді дарунка оподатковуються на загальних підставах.

Крім того, суд не приймає посилання позивача, що доходи у вигляді дарунка, нараховані (виплачені, надані) платнику податку юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, оподатковуються на загальних підставах, передбачених цим розділом для оподаткування додаткового блага, оскільки пункт 174.6 статті 174 в редакції Закону № 1910-VIII від 23.02.2017 - застосовується до доходів, отриманих починаючи з 01.01. 2017 платником податків у вигляді спадщини/дарунка, а відтак оподаткування на загальних підставах не може бути застосовано до відносин, що виникли до набрання чинності даної норми.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не довів протиправність рішення Київського міського центру зайнятості, а тому воно є таким, що прийняте в межах компетенції органу державної влади та з урахуванням вимог чинного Законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «УХЛ-МАШ» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року - залишити без змін.

Повний текст ухвали складено « 21» січня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма