Справа № 0240/3784/18-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 січня 2019 р. Справа № 0240/3784/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі -ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Тульчинської міської ради (далі - Тульчинська міська рада, відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 23.03.2018 р. про надання у власність земельної ділянки в м.Тульчин по вул..Спартака, 9, площею 0,07 га;

- зобов'язання розглянути питання про надання у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1, площею 0,07 га.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у березні 2018 році він звернувся до Тульчинської міської ради із заявою про надання безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,07 га під забудову для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд із державної чи комунальної власності в існуючих межах міста, за наслідком розгляду якої отримав лист в якому його повідомлено, що заява розглянута та дана земля передана у постійне користування Білоцерківському національному аграрному університету.

На думку позивача, така бездіяльність щодо ненадання рішення є незаконною, оскільки нормами ЗК Укріїни встановлено, що за наслідком розгляду клопотання про надання дозволу такий має бути або наданий або відмовлено в його наданні.

Ухвалою суду від 16.11.2018 р. відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду на 17.12.2018 р. в порядку спрощеного провадження без виклику cторін.

Відповідачем подано відзив на позов (вх.№59725/18 від 26.12.2018р.), в якому просив відмовити в задоволенні позову вказуючи, що заява розглянута та відповідь на неї направлено позивачу. Окремо вказав, що спірна земля перебуває у постійному користуванні Білоцерківського національного аграрного університету.

За таких обставин, вважає доводи позивача не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

17.12.2018 р. ухвалою суду витребувано додаткові докази у відповідача і відкладено розгляд справи на 16.01.19 р.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

23.03.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Тульчинської міської ради із заявою, в якій керуючись ст.ст.116, 121 ЗК України, просив надати безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,07 га під забудову для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд із державної чи комунальної власності в існуючих межах міста. До заяви додав графічні матеріали на яких зазначено бажане розташування земельної ділянки та копії документів, що посвідчують особу і підтверджують участь в АТО.

За наслідком розгляду вказаного звернення, 25.04.2018 р. надано відповідь № 02-16-П-118, якою позивачу повідомлено, що його заява розглянута 12.04.2018 р. на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин та управління комунальним майном. Земельна ділянка в АДРЕСА_1 відповідно до рішення 10 сесії Тульчинської міської ради 6 скликання №201 від 20.05.2011 "Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" надана у постійне користування Білоцерківському національному аграрному університету.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача , яка полягає у неприйнятті рішення за заявою від 23.03.2018 р., позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність визначений статтею 118 ЗК України, зокрема частиною 6 цієї норми передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Крім того, частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

При цьому, відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно пункту 1 частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів.

На засіданнях рада може приймати нормативні та інші акти, серед іншого, у формі рішень.

Із аналізу наведених норм видно, що за наслідком розгляду суб'єктом владних повноважень (органом місцевого самоврядування) відповідних клопотань приймається одне із двох рішень: надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні.

Проте, як зазначалось вище, за наслідком розгляду заяви позивача про надання у власність земельної ділянки, відповідачем надано лише лист, у якому взагалі не зазначено про прийняте радою рішення щодо відмови або щодо надання у власність землі. Не надано такого рішення й суду. Тульчинською міською радою у листі лише повідомлено, що земельна ділянка в АДРЕСА_1 відповідно до рішення 10 сесії Тульчинської міської ради 6 скликання №201 від 20.05.2011 "Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" надана у постійне користування Білоцерківському національному аграрному університету.

Разом з тим, суд акцентує увагу, що Білоцерківський національний аграрний університет не звертався із проектом щодо відведення земельної ділянки у постійне користування для затвердження, про що свідчить лист ради від 14.01.2019 р. за вих.№04-06-53.

Отже, в даному випадку як Білоцерківський національний аграрний університет, так і позивач мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

Тому у відповідача не має підстав визначати приорітетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а відтак - і порушеного права позивача.

Відповідна позиція викладена в постанові ВС України від 27.03.2018 р.

Оцінюючи відповідь відповідача, суд також керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій "прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем, всупереч вимог статтей 118, 122 ЗК України, не прийнято по суті рішення за наслідком розгляду поданої позивачем заяви, а тому така бездіяльність є протиправною.

Водночас надаючи оцінку вимогам позивача щодо зобов'язання відповідача повторно розглянути питання ОСОБА_1, необхідно зазначити, що згідно частини четвертої 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, відповідачем не прийнято відповідного рішення по суті заяви позивача від 23.03.2018 р.

За таких обставин, суд вважає необхідним зобов'язати суб'єкта владних повноважень, розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 23.03.2018 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався

А тому, на підставі статті 139 КАС України, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати незаконною бездіяльність Тульчинської міської ради Тільчинського району Вінницької області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 23.03.2018 р. про надання у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1, площею 0,07 га .

Зобов'язати Тульчинську міську раду Тільчинського району Вінницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2018 р. про надання у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1, площею 0,07 га .

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер за ДРФО - НОМЕР_1).

Відповідач: Тульчинська міська рада (вул. Миколи Леонтовича, 1, м. Тульчин, Вінницька область, код ЄДРПОУ - 04051141).

Повний текст рішення сформовано : 21.01.2019

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна