Справа № 200/10610/18-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 р. Справа№200/10610/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Шинкарьової І.В.,

При секретарі судового засідання Заїченко І.В.,

За участю:

Позивача не зявився,

Представника позивача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії, до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про проведення виплати пенсії за період з березня 2015 року по січень 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

17 жовтня 2018 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач №1) про визнання дій протиправними, щодо припинення виплати пенсії з березня 2015 року по січень 2018 року, до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач №2) про виплату пенсії за період з березня 2015 року по січень 2018 року.

В обґрунтування позивач зазначив, що він є пенсіонером за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та перебував на обліку у Селидовському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області на підставі електронної пенсійної справи, проте, відповідач № 1 припинив виплату належних сум пенсії без будь-яких повідомлень або документів про зупинення виплати пенсії з березня 2015 року. З 31 січня 2018 року позивач перебуває на обліку у Волноваському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсійні виплати з лютого 2018 року по теперішній час. Позивач вважає такі дії відповідача № 1 протиправними та такими, що порушують її конституційні права, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суд від 23 жовтня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено у підготовче судове засідання на 20 листопада 2018 року на 11 год. 15 хвилин (акр. справи 1).

19 листопада 2018 року відповідачем № 1 через відділ діловодства та архівної роботи суду поданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача, який полягає у не здійсненні виплат за минулий період з березня 2016 року по червень 2018 року. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що чинними нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України врегульовано порядок виплати пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованих територій. Враховуючи зазначені акти, виплата пенсії позивачеві з 01 березня 2016 року була призупинена відповідно до списків СБУ, тому вважає що дії відповідача не суперечать чинному законодавству, а позовні вимоги позивача безпідставні, а тому просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі (арк. справи 20-23).

20 листопада 2018 року справу відкладено на 11 грудня 2018 року.

22 листопада 2018 року відповідачем № 2 через відділ діловодства та архівної роботи суду поданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача, який полягає у не здійсненні заборгованості по пенсії за період з 01 березня 2015 року по 01 січня 2018 року.

Зазначив, що у березні 2018 року надійшло рішення комісії Волноваської районної державної адміністрації з питань призначення (відновлення) соціальних витрат внутрішньо переміщеним особам № 85 від 22 березня 2018 року, відповідно до якого пенсійні виплати позивачу поновлені. На теперішній час виплату позивачу не припинено.

Свою позицію щодо не виплати заборгованості по пенсії за спірний період відповідач вмотивовував тим, що чинними нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України врегульовано порядок виплати пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованих територій обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються в органі, що здійснює соціальні виплати на умовах окремного порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зазначені акти, виплата пенсії позивачеві за період з 01 березня 2016 року по 01 січня 2018 року не виплачена. На підставі чого просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі (арк. справи 29-30)

Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті на 27 грудня 2018 року.

У судове засідання сторони не зявились, про день та час розгляду справи своєчасно повідомлені.

10 грудня 2018 року позивачем подана заява про розгляд справи у його відсутність.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Частиною другою статті 46 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Спір у цій справі пов'язаний з невиплатою пенсійним органом сум пенсійного забезпечення позивачу, які є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції). Цей довід випливає з наступних положень законодавства, і відповідно строк звернення до адміністративного суду за відновленням порушених пенсійних прав може обмежуватися лише спеціальною нормою Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що не суперечить положенням частини першої статті 122 КАС України, яка не виключає можливості розгляду спорів у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами за минулий час поза межами шестимісячного строку.

Оскільки позивач не отримував від відповідача жодного рішення про припинення виплати пенсії, з якого б було можливим встановити підстави такого припинення, суд не має правових підстав для відмови в судовому захисті пенсійних прав позивача та вважає за необхідне визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду.

Так, позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (підтверджено копією пенсійного посвідчення № 143049) та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11 вересня 2017 року № НОМЕР_1 (арк. справи 8,9,10,11).

31 січня 2018 року позивач звернувся із заявою до начальника управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі запросити пенсійну справу з управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області (арк. справи 18).

З копії розпорядження Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області вбачається, що згідно рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 85 від 22 березня 2018 року поновлено виплату пенсії ОСОБА_3, згідно особистої заяви від 31 січня 2018 року (арк. справи 19).

Тобто, спірними питанням у справі є правомірність не виплати заборгованості по пенсії за період з березня 2015 року по січень 2018 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В силу вимог статті 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до норм статті 7 зазначеного Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Факт внутрішнього переміщення, згідно положень статті 4 Закону № 1706-VII підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до норм статті 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Як зазначалось судом раніше, факт внутрішнього переміщення позивача підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Доказів скасування вказаної довідки на час розгляду справи матеріали справи не містять. Зазначене не оспорюється відповідачем по справі.

Відповідно до положень статті 5 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 зазначеного Закону, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, підтверджено наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем, що всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства, відповідного рішення про припинення виплати пенсії позивачу управлінням не приймалось.

Доказів на підтвердження наявності передбачених статтею 49 Закону № 1058-IV підстав, для припинення позивачеві виплати пенсії відповідачем не надано.

Дійсно, з аналізу норм статті 49 Закону № 1058-IV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що інші випадки для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом.

Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, зокрема на норми постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (надалі постанова № 365) у разі не підтвердження місця фактичного проживання пенсіонера, є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону № 1058-IV.

Правової позиції щодо пріоритетності застосування норм статті 49 Закону № 1058-IV як підстави для припинення виплати пенсії дотримується Верховний Суд у своїх рішеннях за 2018 рік, зокрема, від 21 лютого 2018 року у справі № 425/1459/17 (провадження № К/9901/15534/18), від 27 лютого 2018 року у справі № 644/6336/17 (провадження № К/9901/2714/17), від 06 березня 2018 року № 243/4732/17 (провадження № К/9901/1464/17).

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини пятої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд також зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не оспорюється сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачено діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що буд-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету.

Верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів щодо існування законодавчих підстав для припинення виплати пенсії позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. №335, в якості обґрунтування підстав невиплати заборгованості по пенсії, не враховуються судом, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Окрім того, виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (преамбула до Закону № 1058-IV).

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами, в даному випадку, право позивача на отримання пенсії за віком.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України, інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

В предявленій довідці відповідача № 2 від 03 грудня 2018 року зазначено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на обліку в Селидовському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримував пенсію за віком з 01 січня 2015 року по 28 лютого 2016 року (арк. справи 38).

Відповідно до предявленої довідки за вихідним № 39463 від 20 грудня 2018 року представленим відповідачем № 2 вбачається, що позивачу пенсія виплачена у березні 2016 року у розмірі 1874,89 грн. Поновлені відповідачем № 2 пенсійні виплати з липня 2018 року. Позивач отримує поточну пенсію по теперішній час.

З представлених суду пояснень відповідачем № 2 зазначено, що позивачеві призупинено виплату пенсії за період з квітня 2016 року по червень 2018 року, відповідно до даних у наявному програмному забезпеченні.

З копії листа «ІКІС ПФУ: Підсистеми призначення та виплати пенсії», представленого відповідачем № 2 вбачається, що позивачу нараховані, втім не виплачені пенсійні виплати за період з квітня 2016 року по червень 2018 року.

Аналізуючи всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та письмових пояснень відповідача, суд вважає за можливе з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти за межі заявлених позовних вимоги, а саме вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за віком за період з 01 квітня 2016 року по червень 2018 року, зобовязати відповідача сплатити заборгованість по пенсії за період з 01 квітня 2016 року по червень 2018 року.

Таким чином, аналізуючи всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача і представлені ним на підтвердження документи щодо пенсійних виплат позивачу, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача № 1 щодо невиплати позивачу заборгованості по пенсії, та дії відповідача № 2 щодо невиплати пенсії позивачу за період з березня 2016 року по січень 2018 року, зобовязати відповідача № 2 виплатити заборгованість по пенсії за період з квітня 2016 року по червень 2018 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься квитанція від 01 жовтня 2018 року про сплату позивачем судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру позовних вимог.

Таким чином, на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору в розмірі 176,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань з Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, у розмірі 176,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань з Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії, до Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про проведення виплати пенсії за період з березня 2015 року по січень 2018 року, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1.

Визнати протиправними дії Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати заборгованності по пенсії ОСОБА_1.

Зобовязати Волноваське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85700, Донецька обл., Волноваський район, місто Волноваха, ВУЛИЦЯ ОБРУЧЕВА, будинок 17, ) сплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість по пенсії за період з квітня 2016 року по червень 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85700, Донецька обл., Волноваський район, місто Волноваха, ВУЛИЦЯ ОБРУЧЕВА, будинок 17, ) судовий збір у розмірі 176,20 грн. (сто сімдесят шість гривень) 20 копійок на користь позивача ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85400, Донецька обл., місто Селидове, вулиця Героїв праці, будинок 6, ) судовий збір у розмірі 176,20 грн. (сто сімдесят шість) гривень 20 копійок на користь позивача ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення підписано та оголошено у судовому засіданні 15 січня 2019 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22 січня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подала, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Шинкарьова І.В.