Справа № 810/2326/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2326/18 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.
при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління поліції охорони в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління поліції охорони в Київській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:
- визнати неправомірними дії управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за періоди роботи ОСОБА_1 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 26.04.1986 по 27.04.1986 у третій зоні небезпеки місті Прип`ять з урахуванням подвійного посадового окладу, підвищеного на 15 % за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю, зі збереженим середнім заробітком за основним місцем роботи та добових у розмірі 3,50 крб.;
- зобов`язати управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України провести нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 26.04.1986 по 27.04.1986 у третій зоні небезпеки місті Прип`ять з урахуванням подвійного посадового окладу, підвищеного 15 % за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю, зі збереженим середнім робітком за основним місцем роботи та добових у розмірі 3,50 крб.;
- зобов`язати управління поліції охорони в Київській області Національної оліції України включити в довідку про грошове забезпечення позивача за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із 26.04.1986 по 27.04.1986 у третій зоні небезпеки місті Прип`ять виплати з урахуванням подвійного посадового окладу, підвищеного на 15% за виконання робіт з підвищеною радіоактивністю, з коефіцієнтом 5, із застосуванням кратності 4 та зі збереженим середнім заробітком за основним місцем роботи, що становить 98,60 крб.; добових у розмірі 3,50 крб.; одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення у розмірі 500,00 крб.;
- зобов`язати управління поліції охорони в Київській області Національної поліції України видати нову довідку встановленого зразка про грошове забезпечення з урахуванням зазначених виплат для пред`явлення до органів Управління пенсійного Фонду України для нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ірпінським МРВ ГУ МВС України в Київській області 23.06.1999 (а.с.24, 25).
Відповідно до відомостей про роботу, які містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 та службовій картці (а.с.19, 45-48), ОСОБА_2 на момент аварії на Чорнобильській АЕС 26.04.1986 проходив службу на посаді молодшого інспектора позавідомчої охорони управління внутрішніх справ Київського облвиконкому у званні старшина міліції.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є пенсіонером та отримує пенсію як інвалід ІІ групи у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 28.02.2017 (а.с.23).
ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії І та інвалідом II групи, що підтверджується посвідченнями: серії НОМЕР_5 , виданим Київською облдержадміністрацією 04.11.1992 та серія НОМЕР_6 , виданим 17.12.2002 (а. с. 21-22).
Згідно з витягу із акту огляду МСЕК до довідки серії КИО-І № 035969 від 19.01.1997 позивачу з 19.01.1997 встановлено другу групу інвалідності довічно, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з виконанням військових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.20).
Відповідно до маршрутного листа, виданого управлінням поліції охорони в Київській області від 17.04.2018 №С-68, ОСОБА_2 при участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС знаходився в 30-ти кілометровій зоні (зоні відчуження), а саме, у період з 26.04.1986 по 27.04.1986, місце несення служби - м. Прип`ять, на підставі наказу УВС виконкому Київської обласної ради народних депутатів від 14.08.1986 № 069 (а.с.16).
Згідно з довідкою управління поліції охорони в Київській області від 17.04.2018 № С-68, ОСОБА_2 був безпосередньо зайнятий на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1986 № 1497-378 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 від 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до Списку № 1, затвердженого постановою КМ України від 16.01.2003 № 36, з 26.04.1986 по 27.04.1986 (включно) у населеному пункті м. Прип`ять (а.с.15).
01.03.2018 позивач звернувся до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області із заявою про проведення перерахунку його грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження - м. Прип`ять, з 26.04.1986 по 27.04.1986 та з урахуванням проведеного перерахунку просив надати довідку, затверджену наказом Міністерства соціальної політики України 03.09.2012 № 536, для перерахунку пенсії. До вказаної довідки просив включити всі фактично одержані ним виплати, а саме: подвійний посадовий оклад із коефіцієнтом 5 за 1 добу в третій зоні небезпечності м. Прип`ять з 26.04.1986 по 27.04.1986; однаразову винагороду за отриману гранично допустиму дозу радіаційного опромінення більше 50 мілізівертів у розмірі 500,00 крб.; премію за роботу в зоні відчуження в першу добу після аварії у розмірі 500,00 крб.; добові в розмірі 3,50 крб. (а.с.10-12).
Листом від 20.03.2018 №29/С-324 Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Київській області направила за належністю звернення ОСОБА_3 щодо надання довідки про грошове забезпечення за період перебування в зоні відчуження до Управління поліції охорони в Київській області (а.с. 13).
Листом від 17.04.2018 № С-68 (а.с.14) управління поліції охорони в Київській області, розглянувши вищевказану заяву позивача, повідомило, що нарахування грошового забезпечення у 1986 році здійснювалось згідно з Положенням про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, яке було затверджене наказом МВС СРСР від 19.03.1984 № 090. Цим наказом і керувались в органах внутрішніх справ при нарахуванні грошового утримання особам рядового та начальницького складу за роботу під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, де оплата за надурочний час, вихідні та святкові дні не передбачалася. Першим нормативним актом, який встановив оплату за несення служби в надурочний час, вихідні та святкові дні є Закон України «Про міліцію» від 20.12.1990, який набрав чинності з 01.01.1991 і зворотної сили немає.
Також, зазначеним листом від 17.04.2018 № С-68 позивачу повідомлено, що з даних особового рахунку ОСОБА_3 за 1986 рік одноразову грошову винагороду 500 крб. нараховували і виплачували наказом № 054 від 04.11.1986. Відсутні у карточці і довідці добові по 3,50 крб. та оплата за харчування по 2,85 крб., які не входили до грошового забезпечення атестованих співробітників.
Крім цього, згідно з листом від 17.04.2018 № С-68 вказано, що відповідно до роз`яснення ПФУ про особливості заповнення чорнобильських довідок, одноразову грошову винагороду при отриманні гранично допустимої дози опромінення, яку виплачували окремим категоріям працівників за рахунок коштів бюджету СРСР при призначенні пенсій ігнорують і не відображають у довідці.
Так, як вбачається із довідки управління поліції охорони в Київській області від 17.04.2018 № С-68 за роботу у населених пунктах зони відчуження м. Прип`ять, у період з 26.04.1986 по 27.04.1986, з урахуванням окладу міліціонера у розмірі 145,00 крб. та з урахуваання загального коефіцієнта 5, відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7, виплачена заробітна плата в сумі 78 крб. 34 коп. (145 крб.: 30 = 4,8334 крб., де 145 крб. посадовий оклад, 30 кількість календарних днів у місяці; 4,8334 крб. х 4 х2 = 38,67 крб., де 4,8334 крб. заробітна плата за 1 робочий день, 4 кратність, 2 - дні роботи в зоні ЧАЕС (маршутний лист); 38,67 крб. + 9,67 крб. = 48,34 крб., де 38,67 крб. заробітна плата за 2 робочих дні з урахуванням кратності 4 і 9,67 крб. збережена заробітна плата за дні роботи в зоні відчуження) (а.с. 18).
З копїї особового рахунку б/н ОСОБА_3 за 1986-1987 роки встановлено, що заробітна плата позивача за квітень місяць 1986 року становила 145,00 крб., а саме 145,00 крб. - посадовий оклад. Крім того, у вересні 1986 року позивач отримав доплату за ЧАЕС у розмірі 38,66 крб.(а.с. 44).
Відповідно до наказу УВС виконкому Київської області віл 04.11.1989 № 48 позивач отримав разову грошову винагороду в розмірі 500 крб. за ліквідацію наслідків на ЧАЕС, що підтверджується витягом із особової картки (а.с. 117, 119).
Позивач, вважаючи відмову управління поліції охорони в Київській області у здійсненні перерахунку грошового забезпечення протиправною, звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки дії відповідача щодо невключення у довідку про грошове забезпечення усіх передбачених для виплати коштів порушують його право на належне пенсійне забезпечення, то позов необхідно задовольнити.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що після прийняття розпорядження РМ СРСР від 17.05.1986 № 964 робота працівників оплачувалася у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів згідно постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 07.05.1986 №524-156. Для застосування показників кратності до тарифних ставок на 100 % підстав немає, про це роз`яснювалося Держкомпраці УРСР і Укрпрофрадою від 08.01.1987 за № 05/2-25-2; 03-51-8. Що стосується вимоги позивача щодо підвищення посадового окладу на 15% за роботу в районах з підвищеною радіоактивністю згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 10.09.1986 №530, апелянт зазначає, що вканим розпорядженням дано право міністерствам та відомствам підвищувати до 25 % тарифні ставки (посадові оклади) робітникам зайнятим в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю. Конкретні розміри підвищення встановлюються з урахуванням складності та терміновістю виконуваних робіт керівниками підприємств, організацій та установ. Що стосується встановленої розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964-рс одноразової винагороди, право на яку мали особи, що отримали граничну допустиму дозу радіації, апелянт зазначає, що включення цієї винагороди до суми заробітної плати для обчислення пенсій чинним законодавством, зокрема і Порядком, не передбачено. Щодо виплати преміювання апелянт вказує, що якщо до поїздки працівника у зону відчуження або після його повернення нараховували премію за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, її розмір повинен був визначатися на підставі Положення, яке діяло на підприємстві на момент відрядження. Крім цього, якщо премія за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не нараховувалась та не виплачувалась, право на її включення до довідки про заробітну плату відсутнє.
Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).
Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964; постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.
У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Так, пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.
Розпорядженнями Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати» дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5, 4, 3 кратному розмірах.
Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 № 1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.
Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 року № 0130, від 17 травня 1986 року № 0149, від 30 червня 1986 року № 0189 та інших.
Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року № 0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.
Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.
Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувалися за основним місцем служби.
Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.
Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7) у відповідних зонах небезпеки в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.
Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.
Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156.
Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07 травня 1986 року № 524-156.
Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року № 1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 року № 136 с «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних».
Вказаними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування, виплати та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження подвійної заробітної плати.
Що стосується позовних вимог про нарахування, виплату та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження з 26.04.1986 по 27.04.1986 одноразової виплати за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення - 500 крб.; добових в розмірі 3,50 крб., які не нараховано і не виплачено, то колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Так, виплата одноразової винагороди проводилася за рішенням голови урядової комісії з ліквідації аварії і лише тим працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт згідно розпорядження РС СРСР № 964 рс від 17.05.1986 року та не поширювалася на працівників органів внутрішніх справ розпоряженням РМ СРСР № 1031 рс від 23.05.1986.
Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС виплата добових у розмірі 3 руб. 50 коп. дозволялася за рішенням міністерств та відомств.
З матеріалів справи встановлено, що позивачу на підставі розрахункових документів видано довідку від 17.04.2018 № С-68.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для нарахування та видачі довідки про грошове забезпечення, яке фактично не отримувалося.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 377/522/16-а.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до управління поліції охорони в Київській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу управління поліції охорони в Київській області задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до управління поліції охорони в Київській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 21.01.2019.