Справа № 826/5058/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2018-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5058/18 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Герасименко Наталії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Герасименко Наталії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, у зв'язку із наведеним просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що з апеляційною скаргою не згідна, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із наведеним просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - скасуванню, а провадження у справі - закриттю, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Києва Герасименко Н.М вчинено реєстраційну дію №67862291 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про реєстрацію за ОСОБА_4 права приватної власності на житловий будинок (об'єкт житлової нерухомості), який розташований за адресою: АДРЕСА_1; загальною площею (кв.м.): 83,6, житлова площа (кв.м.): 23,8; згідно Опису: Житловий будинок (літера А»), сарай (літера «Б»), теплиця (літера «В»).

Проте такі дії відповідача позивач ОСОБА_2 вважає протиправними, оскільки за твердженням останньої з липня 1987 року вона спільно з матір'ю ОСОБА_4 проживає у будинку, розташованому на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Крім того, за твердженням ОСОБА_2, у 1996 році за згодою третьої особи та її чоловіка вона розпочала будівництво власного житлового будинку за власні кошти та переїхала до нього у серпні 2008 року разом зі своїми малолітніми дітьми. За час проживання у спірному будинку нею було витрачено на облаштування понад 100 тисяч доларів США.

Позивач в своєму позові також зазначила, що позбавлена права користуватися та розпоряджатися вказаним будинком, оскільки третя особа - ОСОБА_4 не визнає її фактичного права власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з діями відповідача по проведенню державної реєстрації спірного жилого будинку, позивач ОСОБА_2 звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам даної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини, від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?о;…&gз; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, згідно із п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Наведене узгоджується і з положеннями ст.ст. 2, 4, 19 КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Водночас, колегія суддів зауважує, що публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

В свою чергу приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №802/1792/17-а.

Так, предметом розгляду у даній справі є не стільки вчинення відповідачем, як суб'єктом, наділеним владно-управлінськими функціями, реєстраційних дій по державній реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), скільки визнання права власності на нерухоме майно - житловий будинок (об'єкт житлової нерухомості), розташований за адресою: АДРЕСА_1; загальною площею (кв.м.): 83,6, житлова площа (кв.м.): 23,8; згідно Опису: Житловий будинок (літера А»), сарай (літера «Б»), теплиця (літера «В»).

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Крім того, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/6956/15.

Зважаючи на те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані саме із реєстрацією майнових прав (права власності на житло), даний спір на думку судової колегії не є публічно-правовим та не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З підстав вищевикладеного та керуючись статтями 238, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Герасименко Наталії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.