Справа № 589/1251/18
Суддя: Курбанова А. Р.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 589/1251/18
Провадження № 2-а/589/25/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Шостка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Скитер Ірини Олександрівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Скитер Ірини Олександрівни (далі - інспектор) про скасування постанови інспектора серії ВР № 107863 від 26 березня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що вищезазначена постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, інспектором поліції було порушено права позивача на захист, передбачені ст. 268 КУпАП, не дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передбачена ст. 278, 279 КУпАП. Також вказує, що висновки інспектора поліції про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, не підтверджується жодними доказами, визначеними ст. 251 КУпАП.

Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, вказав, що його притягнуто до адміністратвиної відповідальності безпідставно, оскільки жодних технічних несправностей його автомобіль не мав, а сам він просто не ввімкнув ближнє світло, але горіла підсвітка фар.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. У відзиві на позов проти задоволення позову заперечував, посилаючись на правомірність прийнятого ним рішення, відсутність порушень процедури розгляду справи про адміністратвине правопорушення і підтвердження вини позивача у вчиненні саме правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП відеозаписом, доданим до відзиву.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою інспектора сер. ВР № 107863 від 26 березня 2018 року до позивача було застосовано адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно постанови, 26 березня 2018 року о 00 год. 45 хв. на автодорозі Київ -Чернігів -Н. Яриловичи Козелецький район с. Кіпті 97 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем Тойота Камри д.н.з НОМЕР_1, у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п.31.4.3 (в) ПДР України.

У позові позивач наголошував, що в цій постанові викладені факти, які суперечать дійсності.

Вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки будь-які технічні несправності зовнішніх світлових приладів в автомобілі були відсутні, а сам він на той час ввімкнув підсвітку у фарах, не включаючи їх самих, при цьому ліва фара ближнього світла працювала. Таким чином, позивач вважає, що працівник патрульної поліції при розгляді справи та винесені оскаржуваної постанови не встановив факт вчинення правопорушення та не навів докази на підтвердження обставин, викладених у постанові, тим самим не виконав вимоги ст. 280 КУпАП.

Крім того, інспектором винесено оскаржувану постанову на місці зупинки транспортного засобу та проігноровано вимоги КУпАП щодо розгляду справи за місцем вчинення правопорушення, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 в системному аналізі положень ст. 276 КУпАП передбачає розгляд справи за місцем знаходженням відповідного органу, уповноваженого законом розглядати такі справи. Таким чином, працівником патрульної поліції винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності без фактичного розгляду справи та з'ясування обставин, що мають значення для її вирішення, що в свою чергу призвело до порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та не дотримання його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми процесуального права, позивач просив постанову серії ВР № 107863 від 26 березня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 340 грн. скасувати.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищезазначені норми закону, зміст п. 31.4.3 (в) ПДР України та те, що відповідальнісь за ч.1 ст. 121 КУпАП перебачена саме за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення повинні міститися докази того, що мало місце керування позивачем транспортним засобом з такими технічними несправностями - з несправною лампою лівої фари в режимі ближнього світла.

Лише при таких обставинах можна вважати, що посадовою особою при розгляді справи про адміністративне правопорушення достовірно з'ясовано обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, та на законних підставах винесено постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Однак, відповідач зазначеного обов'язку не виконав, не надав він і до суду доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, склад якого передбачено ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відеозапис доданий, до відзиву не містить дані про те, що лампа лівої фари в режимі ближнього світла перебувала у несправному стані. На вказаному відеозаписі позивач, надаючи усні пояснення інспектору, зазначав про те, що він не ввімнкув ближнє світло, а їхав з підсвіткою фари. Більш того, він вказував на те, що система зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) є справною. Однак, доказів, що ці доводи були перевірені інспектором, матеріали справи не містять.

Крім того, не надав суду доказів відповідач і на спростовування доводів позивача з приводу того, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення було порушено права позивача на захист, передбачені ст. 59 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та не дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передбачена ст. 278, 279 КУпАП.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, незважаючи на заперечення вини ОСОБА_1 при винесенні оскаржуваного рішення, інспектором не зібрано достатніх доказів, які б переконали суд у тому, що дійсно мала місце подія і склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП за обставин, викладених у постанові. Наявність складу іншого адміністративного правопорушення, пов'язаного з порушенням інших норм ПДР України у діях ОСОБА_1, наприклад, п.19.1 цих Правил, інспектором не перевірялось і не встановлювалося.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність і законність постанови по справі про адміністративне правопорушення, тому слід скасувати вищезазначену постанову інспектора.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю, у звязку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Щодо інших доводів позивача за якими, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року, останній стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що ст. 276 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними, слід зазначити наступне.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення (стаття 222 КУпАП).

Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

З урахуванням викладеного наведені доводи позивача до уваги судом не приймаються.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави в порядку ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 241, 246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Скитер Ірини Олександрівни серії ВР № 107863 від 26 березня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ч. 1 ст. 121 КУпАП - закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 272 КАС України.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова