Справа № 160/471/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
17 січня 2019 р.Справа №160/471/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩЕДРО" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов і припису, -
- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН 1873/249/АВ/МГ-ФС/810 від 13.12.2018 року, прийняту Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області;
- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН1873/249/АВ/ІП-ФС/811 від 13.12.2018 року, прийняту Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області;
- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі припис про усунення виявлених порушень № ДН 1873/249/АВ/П від 23.11.2018 року, винесений Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області.
Разом з позовною заявою ТОВ "ЩЕДРО" надано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить
- постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН1873/249/АВ/МГ-ФС/810 від 13.12.2018 року на суму 1 489 200 грн., винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ТОВ «ЩЕДРО» до ГУ Держпраці про визнання протиправними та скасування постанов та припису;
- постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН1873/249/АВ/ІП-ФС/811 від 13.12.2018 року на суму 3723 грн., винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ТОВ «ЩЕДРО» до ГУ Держпраці про визнання протиправними та скасування постанов та припису;
2. Заборонити Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області звертати до примусового виконання:
- постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН1873/249/АВ/МГ-ФС/810 від 13.12.2018 року на суму 1 489 200 грн., винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ТОВ «Щедро» до ГУ Держпраці про визнання протиправними та скасування постанов та припису;
- постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН1873/249/АВ/ІП-ФС/811 від 13.12.2018 року на суму 3723 грн., винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ТОВ «ЩЕДРО» до ГУ Держпраці про визнання протиправними та скасування постанов та припису.
В обґрунтування заяви зазначено, що стягнення з підприємства штрафу на загальну суму 1492923 грн. на підставі оскаржуваних постанов призведе до негативних фінансових наслідків, оскільки сума штрафу перевищує статутний капітал підприємства та є надмірним фінансовим тягарем. Позивач не має намір у добровільному порядку сплачувати штраф, а тому існує реальна можливість початку державним виконавцем примусового виконання за постановами відповідача.
На підставі частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши подані документи та матеріали, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з наступних підстав.
Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до приписів частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Суд, виходячи з конкретних доказів, встановлює, чи є хоча б одна з названих обставин, та оцінює чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд відзначає, що обов'язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.
Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося запобігти.
З позовної заяви, долучених до позовної заяви доказів та заяви про забезпечення позову вбачається, що оскаржувані постанови винесено 13.12.2018 року. Станом на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову (17.01.2019 року) доказів пред'явлення Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області до примусового виконання оскаржуваних постанов, суду не надано.
Таким чином, на час розгляду судом заяви відсутні ознаки очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача; суду не доведено неможливість захисту прав позивача без вжиття таких заходів; не доведено, що для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Частиною 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Крім того, суд зазначає, що в разі забезпечення позову в зазначених позивачем межах, суд фактично ухвалить судове рішення про відновлення правового становища позивача, яке існувало до прийняття оскаржуваних постанов без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
З огляду на зазначене, суд вважає, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні; заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЩЕДРО" про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар