Справа № 826/3034/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3034/18 Головуючий у 1 інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Кузьмишиної О.М. Файдюка В.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ у місті Києві та Міністерства внутрішніх справ України, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправною відмову ГУ Нацполіції у м. Києві у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_5 у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції»;

- зобов'язати ГУ Нацполіції у м. Києві призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_5, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 09.08.2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року року, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 10.04.2018 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції у місті Києві у призначенні, нарахування та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_5, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності. Зобов'язано Головне управління Національної поліції у місті Києві призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_5 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням II групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, які ним не заявлялися, крім цього, не застосував закон який підлягав застосуванню. Посилається на те, що він є звільненим зі служби в органах поліції в запас через хворобу, йому встановлена ІІ група інвалідності, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, на підставі Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015р. №850.

10 січня 2019 року від позивача - ОСОБА_5 надійшла заява про перенесення судового засідання на іншу дату, у зв'язку із прийняттям участі в якості захисника підозрюваного в судовому засіданні в Соломянському районному суді м. Києва.

В суді апеляційної інстанції 10 січня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_5, оголошено перерву на 14 січня 2019 року та продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

14 січня 2019 року - сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 з 01.09.1994 р. по 06.11.2015 р. перебував на службі в органах внутрішніх справ України.

Згідно з записами трудової книжки, 07.11.2015 р. ОСОБА_5 прийнято на службу до Національної поліції України.

01.02.2016 р. позивач звільнений зі служби Національної поліції України.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 23.12.2015 р. № 30, військово-лікарська комісія ГУ Нацполіції України здійснила медичний огляд позивача, за результатами обстеження надала висновок про захворювання позивача, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Наказом ГУ Нацполіції у м. Києві від 22.01.2016 р. № 49 о/с підполковника поліції ОСОБА_5, старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління, відповідно до Закону України «Про національну поліцію», звільнено зі служби в поліції, згідно з пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону.

З метою визначення чи настала інвалідність позивача внаслідок захворювань, які мали місце в період служби МВС, наявність причинного зв'язку інвалідності з виконанням службових обов'язків та наявності групи інвалідності станом на 01.02.2016 р., Управління кадрового забезпечення ГУ Нацполіції у м. Києві видало ОСОБА_5 направлення на медико-соціальну експертну комісію м. Києві.

На підставі довідки до акта огляду від 14.07.2016 р. серія АВ № 0451899, медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено третю групу інвалідності. Причиною інвалідності є захворювання, що пов'язане з проходженням служби в в органах внутрішніх справ України.

Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності від 14.07.2016 р. серія АГ № 0002619, ступінь втрати позивачем професійної працездатності складає 50 відсотків.

В подальшому, ОСОБА_5 повторно пройшов обстеження, згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено другу групу інвалідності (довідка до акта огляду від 09.08.2017 р. серія АВ № 0664339). Причиною інвалідності є захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності від 09.08.2017 р. серія АГ № 0013862, ступінь втрати позивачем професійної працездатності складає 70 відсотків.

19.09.2017 р. ОСОБА_5 звернувся до начальника ГУ Нацполіції у м. Києві із заявою встановленого зразка, про виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції». Позивачем до заяви додано: копію довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності від 09.08.2017 серія АГ № 0013862; копію довідки до акта огляду від 09.08.2017 серія АВ № 0664339; копію свідоцтва про хворобу; копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію реквізитів банку.

Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Нацполіції України листом від 17.10.2017 р. № С-491/125/30/01-2017 повідомило позивача, що виплата одноразової грошової допомоги поліцейським здійснюється, відповідно до статей 97-101 Закону України «Про національну поліцію» та наказу МВС України від 11.01.2016 р. № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського». Зазначено, що, згідно з пунктом 5 розділу ІІІ наказу МВС України від 11.01.2016 р. № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», для виплати одноразової грошової допомоги, позивачу необхідно подати до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку оригінал довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). На підставі вищевикладеного, та при умові надання оригіналу довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках), позивачу буде проведено виплату одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

01.02.2018 р. позивач повторно звернувся до начальника ГУ Нацполіції у м. Києві з заявою встановленого зразка, про виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 р. № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», але відповіді на звернення не отримав.

Також, позивач з аналогічними заявами про виплату одноразової грошової допомоги звертався до голови Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві та МВС України.

24.10.2017 р. ГУ Нацполіції у м. Києві, на повторне звернення ОСОБА_5 від 18.09.2017 р., листом № С-370/29/2/01-2017 повідомило, що з порушеного питання позивача проінформовано листом Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Нацполіції України від 14.09.2017 р. № С342/29/2/01-2017.

Позивач, вважаючи такі дії, що виразилися у непризначені та невиплаті одноразової грошової допомоги, протиправними, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію», Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII) та Порядком № 850.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог статті 23 Закону № 565-XII, постановою № 850 затверджено Порядок № 850.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Згідно пунктом 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII (набрав чинності 07 листопада 2015 року), визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

Разом з тим, за змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

Згідно із частиною другою статті 97 Закону № 580-VIII, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті чи втрати працездатності поліцейського встановлюється МВС.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону № 580-VIII, наказом МВС від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок № 4, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом МВС від 12 вересня 2016 року № 916, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 1277/29409 від 22 вересня 2016 року, пункт 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено підпунктом 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

За змістом підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII, поліцейським, яким внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції встановлено II групу інвалідності розмір одноразової грошової допомоги складає 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 554/155/17.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у частині наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Разом з тим, аналіз норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені фактичні обставини дають підстави для висновку, що право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону № 580-VIII. У зв'язку з цим, необхідно зауважити, що позивачу підлягає нарахуванню і виплаті одноразова грошова допомога у розмірі, передбаченому Законом № 580-VIII, а не Законом № 565-XII та Порядком № 850.

Оскільки ОСОБА_5 з 31 липня 2017 року встановлено IІ групу інвалідності в результаті захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС, тобто після звільнення позивача з органів Національної поліції та у період коли діяв Закон № 580-VIII, а тому ОСОБА_5 має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому статтею 99 Закону № 580-VIII (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки останнім місцем служби позивача було ГУ Нацполіції, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону № 580-VIII, у зв'язку з чим, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, згідно пунктом 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII та Порядку № 4.

Щодо посилання апелянта на приписи до абзацу 3 пункту 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію», право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з часу встановлення інвалідності, а тому, правила пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» поширюються виключно на тих працівників поліції, яким інвалідність встановлена до 07.11.2015р. - часу набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Оскільки інвалідність ОСОБА_5 встановлена, згідно Акту огляду МСЕК від 31.07.2017 р., з 31.07.2017р., а тому, при визначенні права позивача на отримання одноразової грошової допомоги норми Закону України «Про міліцію» та прийнятого на його виконання Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21.10.2015р. №850 застосуванню не підлягають.

З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, на підставі Закону України «Про Національну поліцію», а не Закону України «Про міліцію», та у розмірі, передбаченому статтею 99 цього Закону, 90-кратного прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.07.2018 р., справа № 357/13170/16-а, в постанові від 27 вересня 2018 року, справа № 712/1165/17.

Крім цього, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов'язання Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги, у зв'язку з встановленням II групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України від 02.07.2015 р. № 580-VIII «Про Національну поліцію» (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).

Згідно правової позиції, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Кузьмишина О.М Файдюк В.В.

Повний текст постанови виготовлено 21.01.2019 року