Справа № 826/6814/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6814/18 Суддя (судді) першої інстанції: Патратій О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Земляної Г.В., Мельничука В.П., при секретарі - Бродацькій І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення № 1018 від 13.09.2017р. про утримання надміру виплачених сум пенсій та зобов'язати повернути безпідставно утримані кошти.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем незаконно застосовано ст.ст. 13, 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки з боку позивача, як пенсіонера, не було ніяких зловживань. Також, вказує на те, що після призначення йому пенсії за віком довічно у січні 2011 року, як пенсіонер за віком, остаточно припинив участь в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, ніде не працював та не продовжував працювати, як в момент призначення мені пенсії за віком довічно відповідно до цього закону, так і після її призначення. Окрім того, вказує, що право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» було зупинено ще у травні 2002 року через подання заяви про зупинення адвокатської діяльності, у зв'язку з несумісністю та обрання позивача народним депутатом України 4 скликання, а після закінчення депутатських повноважень у 2006 році заяви про поновлення права на зайняття адвокатською діяльністю позивачем не подавалось.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення умотивовано тим, що позивач не зупиняв у встановленому порядку та не припиняв адвокатської діяльності, не виконав вимоги Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відтак управлінням Пенсійного фонду винесено обгрунтоване рішення про утримання надміру виплачених сум (переплати) у розмірі 57 668,93 грн. з пенсії позивача.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тими ж доводами, що і позовна заява.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

З матеріалів справи убачається, що з 2011 року позивач отримує пенсію за віком.

Рішенням Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Києва (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) № 1018 від 13.09.2017р. про утримання надміру виплачених сум пенсій, вирішено утримувати з позивача переплату в розмірі 20% пенсії щомісячно починаючи з 01.10.2017р. до повного її погашення відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, в рішенні зазначено, що у позивача утворилася переплата за період з 01.04.2015р. по 31.08.2017р. у сумі 57 668,93 грн. у зв'язку з працевлаштуванням.

Уважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення віднесено осіб, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі членів особистих селянських господарств).

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинні на час прийняття оскаржуваного рішення) застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Згідно п.3 ч.2 ст.16 цього Закону застрахована особа зобов'язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонери зобов'язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

В разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із завідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім'ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Статтею 59 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому частиною другою статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (у редакції, чинні на час прийняття оскаржуваного рішення) документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними. У разі відсутності у зареєстрованої (взятої на облік) внутрішньо переміщеної особи документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), факт звільнення з роботи встановлюється на підставі особистої заяви із зазначенням дати, з якої особа не працює, та поясненням обставин, у зв'язку з якими неможливо внести запис у трудову книжку чи надати оригінал трудової книжки.

У разі працевлаштування (початку діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням.

У разі звільнення (припинення діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії про дату звільнення (припинення діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) шляхом подання заяви.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі: 1) подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності; 2) набрання законної сили обвинувальним вироком суду стосовно адвоката за вчинення злочину, крім випадку, передбаченого пунктом 6 частини першої статті 32 цього Закону; 3) накладення на адвоката дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю; 4) визнання адвоката за рішенням суду недієздатним або обмежено дієздатним.

За пунктом 1 частини 3 ст. 31 цього Закону право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Частиною 6 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України, який був створений та почав функціонувати з 16 січня 2013 року на підставі Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 26 (із змінами та доповненнями).

Як убачається із Витягу з реєстру адвокатів України, надісланим на адресу суду Радою адвокатів Полтавської області, позивач обліковується у Раді адвокатів Полтавської області, свідоцтво № 293, дата видачі свідоцтва 02.09.1998р., форма адвокатської діяльності: індивідуальна адвокатська діяльність.

При цьому, у вказаному Витягу відсутня будь-яка інформації у розділі: «інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю».

Також, відповідно до доданої позивачем до апеляційної скарги довідки від 21 грудня 2017 року №152/2-17 у травні 2002 року, у зв'язку з обранням народним депутатом України, адвокатську діяльність позивача зупинено з підстав несумісності та рішенням КДКА Полтавської області від 27 липня 2012 рок за заявою позивача дію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю поновлено, про що внесено відповідну інформацію до Єдиного реєстру адвокатів України.

Тобто, у період з 01.04.2015р. по 31.08.2017р. (за який нараховано переплату) ОСОБА_2 не зупиняв у встановленому порядку та не припиняв адвокатської діяльності.

Таким чином, у вказаний період позивач перебував на обліку як самозайнята особа- адвокат (був працюючої особою).

Відповідно до ч.2 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (чинного з 01.04.2015р. по 31.08.2017р.) у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст. ст. 102, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пенсіонерів покладено обов'язок повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно п. 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, оскільки позивачем не було повідомлено пенсійний орган про те, що він є самозайнятою особою - адвокатом, відповідачем у період з 01.04.2015р. по 31.08.2017р. здійснювалась виплата пенсії ОСОБА_2 без 85% обмеження, що призвело до її переплати з вини позивача. Відтак, рішення відповідача про № 1018 від 13.09.2017р. про утримання надміру виплачених сум (переплати) у розмірі 57 668,93 грн. з пенсії ОСОБА_2 є обґрунтованим та підстави для його скасування відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 22 січня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Г.В.Земляна

суддя В.П.Мельничук