Справа № 1340/4570/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/4467/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 1340/4570/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей Оксани Дмитрівни, Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними і скасування рішень, зобов'язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Ланкевич А.З.,

час ухвалення рішення - 16.11.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 16.11.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Державного кадастрового реєстратора Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей Оксани Дмитрівни, Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки загальною площею 0,0996 га із кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням 11.04 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води); зобов'язати Відділ у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області скасувати записи в Державному земельному кадастрі та Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 0,0996 га із кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням 11.04 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (виробництва та розподілення газу, постачання пари та гарячої води, збирання, очищення та розподілення води); визнати протиправним та скасувати рішення Державного кадастрового реєстратора Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей О.Д. №РВ-018 від 05 вересня 2018 року про відмову ОСОБА_1 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Відділу у Пустомитівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Футей О.Д. внести відомості до Державного земельного кадастру на підставі заяви ОСОБА_1, поданої 22 серпня 2018 року, і доданих до неї документів.

Представник позивача подав клопотання про забезпечення позову шляхом заборони Львівській обласній державній адміністрації (, вул.Винниченка, 18, м.Львів, 79000), Пустомитівській районній адміністрації (, вул.Грушевського, 35, м.Пустомити, Львівська область, 81100), Пустомитівській міській раді (81100, Львівська область, м.Пустомити, вул.Грушевського, 60; ) затверджувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1, передавати у власність, користування земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 до набрання законної сили судового рішення в цій адміністративній справі; заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки загальною площею 0,0996 га із кадастровим номером НОМЕР_1 до набрання законної сили судового рішення в цій адміністративній справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року відмовлено в забезпеченні позову у цій адміністративній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що частина земельної ділянки, виділеної ОСОБА_1, накладається на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1, за присвоєнням якого звернулась ОСОБА_4 Присвоєння кадастрового номера означає, що технічна документація, виготовлена на замовлення ОСОБА_4, вже погоджена відповідно до вимог ст. 186-1 ЗК України. Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що єдиним можливим способом недопущення затвердження документації та передання у власність земельної ділянки ОСОБА_4, є забезпечення позову. Таким чином, набуття у власність ОСОБА_4 земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1 суттєво утруднить або ж взагалі унеможливить виконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позову, що призведе до необґрунтованої затрати часу та коштів зі сторони позивача для відновлення свої порушених прав. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову у справі задовольнити.

Представник відповідача своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення першої інстанції.

Представник позивача (апелянта) - ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову у справі задовольнити.

Представник відповідача - Терлак М.М. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в забезпеченні позову у цій адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не доведено обставини, які б вказували, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Будь-яких ознак очевидності протиправності рішення/дій відповідача судом не встановлено, а представником позивача не наведено. Крім того, обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії, суд першої інстанції вважає неприпустимим, оскільки стосується неконкретизованого переліку об'єктів.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Способи та підстави заходів забезпечення адміністративного позову регламентовані ст.150-151 КАС України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Згідно з Рекомендаціями N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна та реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов необхідно забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

Колегія суддів також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів сторони по справі або пов'язаних з нею інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника), тобто прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач покликається на те, що у випадку не вжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Зокрема, вказує, що технічна документація, виготовлена на замовлення ОСОБА_4, вже погоджена відповідно до вимог ст. 186-1 ЗК України. Також зазначає, що набуття у власність ОСОБА_4 земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1 суттєво утруднить або ж взагалі унеможливить виконання рішення суду у цій справі, у разі задоволення позову, що призведе до необґрунтованої затрати часу та коштів зі сторони позивача для відновлення свої порушених прав.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що виготовлення технічної документації саме по собі не свідчить про набуття земельної ділянки у власність, а є лише одним з етапів набуття земельної ділянки у власність, тобто заходи забезпечення позову були б вжиті передчасно.

Крім того, колегія суддів також зазначає, що у спірних правовідносинах, з урахуванням предмету та підстав спору, така обов'язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, тобто на цьому етапі розгляду справи суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до прийняття у справі судового рішення, або обставин, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або ускладнювали б відновлення таких прав та інтересів при виконанні судового рішення у межах заявлених позовних вимог, а тому підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення адміністративного позову у спірних правовідносинах у такий спосіб відсутні.

При цьому колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання апелянта на те, що ефективний захист і поновлення порушених та оспорюваних прав заявника у випадку задоволення позову буде ускладненим, тому важливо не допустити набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку із кадастровим номером із кадастровим номером НОМЕР_1, оскільки судом не встановлено, а заявником у заяві не доведено існування жодної з обставин, передбачених ч.2 ст.150 КАС України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен врахувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу рівності сторін, як складової концепції справедливого судового розгляду та який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення у справах «Кресс проти Франції» (Kress v. France), «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, а інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також звертає увагу на положення Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) (щодо оцінки аргументів учасників справи): Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.150, 151, 242, 243, 246, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 1340/4570/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий- суддя О.І. Мікула

Судді В.Я. Качмар

А.Р. Курилець

Повне судове рішення складено 21 січня 2019 року.