Справа № 420/6128/18
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6128/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у порядку письмового провадження справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65104, м. Одеса, пл. Бориса Деревянка, 1) про скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області , в якому позивач просить суд скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенка Сергія Борисовича від 30.10.2018 року ВП№57519237 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору та від 06.11.2018 року ВП №57519237 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 14.11.2018 року з Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшли постанова ВП № 57519237 від 30.10.2018 року про відкриття виконавчого провадження та постанова ВП № 57519237 від 06.11.2018 року про стягнення виконавчого збору.

На думку представника позивача вищевказані постанови є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на наступне. Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 30.10.2018 відкрив виконавче провадження №57519237 з примусового виконання виконавчого листа № 522/14603/17 виданого 14.08.2018 року, однак в порушення ч.4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» старшим державним виконавцем 06.11.2018 по виконавчому провадженню № 57519237 винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Крім цього в постанові від 06.11.2018 року про стягнення виконавчого збору вказано, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/14603/17 виданого 14.08.2018 року відкрито 06.11.2018 року. Поряд з цим, в автоматизованій системі виконавчого провадження взагалі відсутня постанова від 30.10.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57519237 з примусового виконання виконавчого листа №522/14603/17 виданого 14.08.2018 року, а наявна постанова від 06.11.2018 про відкриття виконавчого провадження №57519237 з примусового виконання виконавчого листа № 522/14603/17 виданого 14.08.2018 року, яка на адресу головного управління не надходила. Також позивач зазначив, що з метою виконання постанови Приморського районного суду від 21.09.2017 року по справі 522/14603/17 головним управлінням до Одеського обласного військового комісаріату було направлено запит № 4798/03 щодо надання довідки від 13.05.2017 № 442 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 . На вищевказаний запит, Одеський обласний військовий комісаріат листом від 13.07.2018 року № 5082 надав довідку на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2018 року № 513, однак дана довідка не розглядалась судом і тому листом головного управління від 26.07.2018 року №12167/03 була повернута до ООВК. Оскільки, довідка від 13.05.2017 № 442 не надходила, головним управлінням 01.10.2018 року повторно здійснено її запит листом № 16076/03. В подальшому головне управління після отримання 18.10.2018 року вищевказаної довідки проведено 22.10.2018 року перерахунок пенсії з 10.09.2016 року згідно з довідкою про нараховане грошове забезпечення від 13.05.2017 року № 442 отримане ОСОБА_1 протягом останніх 16 місяців перед звільненням з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, винагороди за безпосередню участь в АТО, премії, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Пенсія в перерахованому згідно з рішенням суду виплачується з 01.11.2018 року, а доплата пенсії з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 20.02.2018 року по 31.10.2018 року в сумі 59940,50 грн. зарахована по додатковій відомості на його картковий рахунок 05.11.2018 року. Як зазначає представник позивача, залишок боргу за період з 10.09.2016 по 21.02.2018 в сумі 111575,43 грн. буде виплачено згідно з Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, та Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим правлінням Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на ст.ст. 10, 27, 63 Закону України «Про виконавче провадження», представник позивача вважає, що стягнення з Управління виконавчого збору є безпідставним, оскільки рішення суду було виконано у добровільному порядку.

Ухвалою суду від 27.11.2018 року адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.161 КАС України, та встановлено термін для усунення недоліків шляхом надання до суду доказів сплати судового збору з доказами його зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України за даною позовною заявою.

10 грудня 2018 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків (вх.№38409/18) разом з якою надано платіжне доручення №2845 від 10.12.2018 року на суму 1762,60 грн. Однак, згідно з даних інформаційної бази КП "ДСС" Одеського окружного адміністративного суду станом на 12.12.2018 року встановлено відсутність зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України суми судового збору за вищевказаною квитанцією.

Ухвалою суду від 12.12.2018 року продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №420/6128/18 на 7 днів з дня вручення копії даної ухвали.

26 грудня 2018 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками (вх.№40310/18).

Ухвалою суду від 08.01.2019 року відкрито провадження у справі №420/6128/18.Ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду окремих категорій термінових справ, та призначено судове засідання на 16.01.2019 року.

16 січня 2019 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (вх.№ЕП/269/19).

Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2017 року по справі №522/14603/17 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнанопротиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиконання завдань, покладених пп.1,3,4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в АРК, областях, містах Києві та Севастополі, яке затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року щодо здійснення контролю за призначенням і виплатою пенсії ОСОБА_1 , розмір якої обчислений з грошового забезпечення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, винагороди за безпосередню участь в АТО, премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про нараховане грошове забезпечення №442 від 13.05.2017 року, які позивач отримував протягом останніх 16 місяців перед звільненням з військової служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, винагороди за безпосередню участь в АТО, премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, починаючи з 10.09.2016 року з виплатою недоотриманої частини основного розміру пенсії за період з 10.09.2016 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вищезазначена постанова Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2017 року набрала законної сили 22.02.2018 року.

14 серпня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №522/14603/15-а, за яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно довідки про нараховане грошове забезпечення №442 від 13.05.2017 року, які позивач отримував протягом останніх 16 місяців перед звільненням з військової служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, винагороди за безпосередню участь в АТО, премії, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, починаючи з 10.09.2016 року з виплатою недоотриманої частини основного розміру пенсії за період з 10.09.2016 року.

30 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенко Сергієм Борисовичем за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження ВП№57519237 з примусового виконання виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2018 року №522/14603/17 та постановлено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконавчий збір у сумі 14892 грн.

06 листопада 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенко Сергієм Борисовичем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору з боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за примусове виконання рішення немайнового характеру у розмірі 14892,00 грн. у виконавчому провадженні №57519237.

Вищевказані постанови позивачем отримано 14.11.2018 року.

Не погоджуючись з постановою про відкриття виконавчого провадження від 30.10.2018 року в частині стягнення виконавчого збору та постановою від 06.11.2018 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №57519237, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі за текстом - Закон № 1404-VІІІ).

Статтею 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною 1 ст. 5 Закону Закон №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 18 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно ч. 1 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

В той же час, на підставі ч.3 ст.27 Закону України Про виконавче провадження за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Суд зазначає, що ч.9 ст.27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В обґрунтування протиправності оскаржуваних постанов та добровільного виконання постанови суду представник позивача зазначив, що з метою виконання постанови Приморського районного суду від 21.09.2017 року по справі 522/14603/17 головним управлінням до Одеського обласного військового комісаріату було направлено запит № 4798/03 щодо надання довідки від 13.05.2017 № 442 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 13.07.2018 року №5082 надав довідку від 19.06.2018 року №513 на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 26.07.2018 року №12167/03 позивачем було повернуто вищевказану довідку до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки надана довідки не розглядалась судом

Оскільки, довідка від 13.05.2017 року № 442 до управління не надходила, позивач повторно звернувся до Одеського обласного військового комісаріату листом від 01.10.2018 року №16076/03 про надання необхідної довідки.

18 жовтня 2018 року позивачем отримано вищевказану довідку, що підтверджується листом Одеського обласного військового комісаріату від 18.10.2018 року №7466.

Судом встановлено, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2017 року, яка набрала законної сили 20.02.2018 року здійснено 22.10.2018 року.

У позовній заяві зазначено, що пенсія виплачується з 01.11.2018 року, а доплата пенсії з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 20.02.2018 року по 31.10.2018 року в сумі 59940,50 грн. зарахована по додатковій відомості на його картковий рахунок 05.11.2018 року, однак жодних доказів на підтвердження зарахування та фактичної виплати позивачем не надано.

Також представник позивача зазначив, що залишок боргу за період з 10.09.2016 року по 21.02.2018 року в сумі 111575,43 грн. буде виплачено згідно з Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, та Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим правлінням Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1.

З огляду на зазначене позивач вважає, що постанова суду була виконана в межах добровільного строку, при цьому сам, фактично визнає, що вищевказане рішення суду не виконано у повному обсязі.

Суд звертає увагу, що рішення суду від 21.09.2017р. набрало законної сили 20.02.2018р. та безпосередньо до дати 18.10.2018р., коли Одеський ОВК направив позивачу копію довідки №442 від 13.05.2017р. щодо додаткових видів ГЗ ОСОБА_1 , між Управлінням ПФУ та ООВК тривало листування з приводу надання копії цієї довідки, починаючи з березня 2018 року.

Між тим довідка №442 від 13.05.2017р. є доказом у справі №522/14603/17, досліджувалась судами першої та апеляційної інстанції, та саме на її даних ґрунтується резолютивна частина постанови Приморського районного суду м.Одеси від 21.09.2017р. зобов`язального по відношенню до ГУПФУ в Одеській області характеру.

Отже позивач не мав жодних перешкод для отримання копії цієї довідки з матеріалів справи №522/14603/17 та виконання рішення суду одразу після набрання ним законної сили.

Постанова Кабміну України №649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, набрала чинності тільки 28.08.2018р., та згідно п.2 цього Порядку він застосовується до рішень суду, за якими стягувачам вже нараховано, але не виплачено пенсію.
Між тим, в даній справі йдеться про рішення про зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію, що не виконувалось повністю до 22.10.2018р., та залишилось невиконаним дотепер в частині виплати ОСОБА_1 пенсії (докази зворотнього в справі відсутні).

Отже закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України Про виконавче провадження не мало місця.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України Про виконавче провадження у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів щодо виконання вищезазначеного рішення суду у повному обсязі як у добровільному так і примусовому порядку, суд дійшов висновку, що пройняті старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенком Сергієм Борисовичем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№57519237 від 30.10.2018 року та постанова про стягнення виконавчого збору від 06.11.2018 року ВП№57519237 є правомірними.

Вирішуючи спір, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наведений у постанові від 07.03.2018 року у справі №750/7624/17 про те, що ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачає обов`язок боржника сплати виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1.2 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд відхиляє частину доводів позивача стосовно розбіжностей у датах постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це не впливає на вирішення по суті спору з приводу правомірності стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області як необгрунтованих.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 260-262, 268, 269, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65104, м. Одеса, пл. Бориса Деревянка, 1) про скасування постанов відмовити у повному обсязі.

Роз`яснити учасникам справи, що судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення згідно ч.6 ст.287 КАС України.

Рішення ухвалено зі складанням повного тексту 21.01.2019р. у зв`язку із перебуванням судді у відпустці 18.01.2019р.

Суддя М.М. Аракелян

.