Справа № 826/4227/18
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 січня 2019 року № 826/4227/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доДержавної фіскальної служби України
третя особаГоловне управління ДФС у Херсонській області
про зобов'язання вчинити дії ,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Херсонській області, в якому просить суд:

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2014 року по листопад 2014 року під час роботи в Головному управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим у розмірі 42 808,05 грн без урахування обов'язкових податків та зборів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Роз'яснено учасникам спору, що справа буде розглядатись одноособово суддею Григоровичем П.О. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що не будучи звільненим з посади заступника начальника управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в АР Крим, переїхавши на материкову частину України в березні 2014 року (саме до м. Києва) враховуючи анексією АР Крим та окупацією АР Крим Російською Федерацією, у період з квітня 2014 року по листопад 2014 року позивач протиправно не отримував заробітну плату, що призвело до порушення його прав та законних інтересів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідач у наданому відзиві на адміністративний позов просить суд в позові відмовити, посилаючись при цьому на те, що зняті кошти з Головного управління Міндоходів в АР Крим за КВЕД 2111 «Заробітна плата» не могли бути перерозподілені на інші територіальні органи або апарат Міністерства доходів і зборів України, або Державну фіскалу службу України, як такі, що були повернуті безпосередньо до Державного бюджету, внаслідок чого у відповідача не було фінансової можливості виплатити позивачу заробітну плату за квітень-листопад 2014 року.

Третя особа заперечує по суті заявлені позовні вимоги, про що надала до матеріалів справи відповідні письмові пояснення. Посилається на те, що позивач не перебував у трудових взаємовідносинах з Головним управлінням ДФС у Херсонській області, внаслідок чого підстави для виплати позивачу заробітної плати за рахунок останньої відсутні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі Наказу ГУ Міндоходів в АР Крим від 25.06.2013 р. №49-о Позивача прийнято на роботу на посаду начальника відділу контролю за декларуванням податку на додану вартість управління оподаткування та контролю окремих об'єктів і операцій ГУ Міндоходів в АР Крим (Запис № 12 в трудовій книжці Позивача).

Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 07.08.2013 р. №99-о Позивача переведено на посаду начальника відділу проведення камеральних перевірок управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в АР Крим (запис № 14 у трудовій книжці Позивача).

Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 14.10.2013 №228-0 позивача переведено на посаду заступника начальника управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в АР Крим (запис № 15 в трудовій книжці).

У зв'язку з ситуацією, що склалась починаючи з березня 2014 р. в Автономній республіці Крим, а саме у зв'язку з тимчасовою окупацією території півострова внаслідок збройної агресії Російської Федерації та захопленням адміністративних будівель самопроголошеною владою АР Крим, у тому числі й будівлі Головного управління Міндоходів в АР Крим, подальше виконання посадових обов'язків Позивачем на території АР Крим не представлялось можливим.

3 метою забезпечення належної координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим, Розпорядженням Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 №55 «Про створення робочої групи» Позивач був зарахований до робочої групи з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АР Крим та м. Севастополі з фактичним розташуванням робочої групи у м. Києві.

Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 24.03.2014 року №121-о «Про відрядження до робочої групи», Позивач був відряджений до Міністерства доходів і зборів України на період функціонування такої робочої групи.

Відтак, починаючи з 24.03.2014 року Позивач у відповідності до вказаного розпорядження та Наказу виконував поставлені перед робочою групою завдання.

На підставі Розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 17.04.2014 р. №76-p раніше прийняте Розпорядження Міністерства доходів та зборів України від 24.03.2014 №55 «Про створення робочої групи» визнане таким, що втратило чинність. Підставою скасування вказаного розпорядження стала втрата актуальності.

Разом з тим, Позивач увійшов до складу Міжвідомчої робочої групи при Міністерстві юстиції України, що була створена з метою формування належної доказової бази, висвітлення фактів втрат держави, нанесених збитків, порушення прав юридичних та фізичних осіб внаслідок окупації Криму.

Міністерство доходів і зборів України листом від 28.05.2014 р. №1081/5/99-99-04-01-01-16 повідомило Міністерство юстиції України про згоду працівників територіальних органів Міндоходів в Автономній республіці Крим щодо участі підпорядкованих працівників, у тому числі і щодо Позивача, у роботі зазначеної Міжвідомчої робочої групи.

Наказом ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.05.2014 року № 126-о «Про відрядження до міжвідомчої робочої групи» Позивач був відряджений до Міністерства юстиції України на період функціонування такої міжвідомчої робочої групи.

В той же час, Позивач продовжував займати посаду заступника начальника управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в АР Крим, адже не був звільнений з державної служби або переведений на іншу посаду.

В подальшому, на підставі наказу ГУ Міндоходів в АР Крим від 28.11.2014 p. №303-о Позивач був звільнений за власним бажанням з займаної посади в порядку переведення для подальшого працевлаштування до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

Як зазначає позивач в позовній заяві та не заперечено іншими учасниками справи, остання виплата заробітної плати Позивачу за посадою заступника начальника управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в АР Крим була здійснена у березні 2014 року у розмірі 1350 грн, яку було перераховано, як аванс за першу половину березня 2014 року.

Таким чином, заборгованість по заробітній платі позивача виникла з квітня 2014 по листопад 2014 року.

Доказів вчинення будь-яких дій на врегулювання питання виплати працівникам податкових органів АР Крим заборгованості по заробітній платі відповідачем суду не подано.

За таких обставин, оцінивши за правилами ст. 90 КАС України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною першою статті 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР (зі змінами та доповненнями) закріплено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини другої статті 4 зазначеного Закону, для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Разом з тим, відповідно до пунктів 5, 33 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18.03.2013 №141/2013 Міндоходів, зокрема, організовує планово-фінансову роботу в Міндоходів України, його територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку. Міністр як керівник Міністерства приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міндоходів України.

Згідно з частиною першою статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.

Таким чином, під час виникнення спірних правовідносин, обов'язки по забезпеченню фінансування ГУ Міндоходів в АР Крим, у тому числі по забезпеченню фінансування видатків на оплату праці працівників зазначеного податкового органу, було покладено на Міндоходів України.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби України» створена Державна фіскальна служба як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Таким чином, в даному випадку, відповідальною особою за виплату позивачу заборгованості із заробітної плати є Державна фіскальна служба України як правонаступник Міністерства доходів і зборів України.

Наведена позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 12.11.2015 у справі К/800/32907/15.

Відповідно до статті 238 Кодексу законів про працю України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Судом з наявних матеріалів справи встановлено, а відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, що у період з 01.04.2014 по 28.11.2014 позивачу заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась, що свідчить про наявність заборгованості по заробітній платі за вказаний період.

При цьому враховуючи, що позивач приймав участь у робочих групах Міндоходів України та Мінюсту України виконуючи завдання робочих груп, що не спростовується належними та допустимими доказами відповідачем, суд вважає період часу з 01.04.2014 по 28.11.2014 робочим часом позивача, нормальна тривалість якого згідно статті 50 Кодексу законів про працю України не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Як вже зазначалось, останню заробітну плату позивач отримав за березень 2014 року, отже стягненню підлягає заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2014 по 28.11.2014 в сумі 42808,08 грн. (виходячи з наданого відповідачем розрахунку заробітної плати, що зазначений в листі від 28.12.2017 №17518/У/99-99-05-02-03-14, засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належним чином не виконав обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадови чи службова особа.

В той же час, позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

За змістом абз.2 ч.5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в даному випадку відсутні особи, що понесли судові витрати, відповідно останні розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2014 року по листопад 2014 року під час роботи в Головному управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим у розмірі 42 808,05 грн (сорок дві тисячі вісімсот вісім грн 05 коп.) без урахування обов'язкових податків та зборів.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1).

Державна фіскальна служба України (ідентифікаційний , адреса: 04053, м.Київ, ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА, будинок 8).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович