Справа № 826/10778/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кузьмишиної О.М. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року, яке прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення (наказ) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» (далі - Уповноважена особа) в частині затвердження результатів проведеної перевірки правочинів на предмет нікчемності, за якими встановлено нікчемність правочинів (транзакції) щодо виконання 19 травня 2016 року платіжних документів з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на поточний рахунок НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_3 на загальну суму 20000 грн 00 коп.;

- зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача - ОСОБА_3, як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором поточного банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-033-000004624 від 21 квітня 2016 року, номер рахунку НОМЕР_1, на загальну суму 20000 грн 00 коп., що належать ОСОБА_3

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року вказаний адміністративний позов був задоволений у частині вимог про зобов'язання відповідача вчинити дії.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що транзакції з перерахування коштів на рахунок ОСОБА_3 є нікчемними правочинами.

Відзив на апеляційну скаргу Уповноваженої особи від позивача не надходив.

Під час судового засідання представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній та у додаткових письмових поясненнях.

Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явився та про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представників сторін.

Ухвалою суду від 10 січня 2019 року, що занесена до протоколу судового засідання та окремим документом не викладалася, було відмовлено у задоволенні клопотання Уповноваженої особи про залучення до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні підстави для не включення позивача до переліку вкладів, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Суд встановив, що між ОСОБА_3 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 21 квітня 2016 року був укладений договір № 980-033-000225965 (далі - договір № 980-033-000225965 від 21 квітня 2016 року). Згідно умов вказаного договору позивач передає у власність ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» грошові кошти у розмірі 20000 грн 00 коп. на строк не більше 121 дня зі сплатою процентів.

Між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» від 21 квітня 2016 року № 980-033-000004624 (далі - договір № 980-033-000004624 від 21 квітня 2016 року). Згідно вказаного договору на ім'я позивача був відкритий рахунок НОМЕР_1.

ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року здійснило переказ коштів у сумі 20000 грн 00 коп. на рахунок НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-033-000225965 від 21 квітня 2016 року» та у сумі 390 грн 98 коп. на рахунок НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, з призначенням платежу «Оплата процентів по договору № 980-033-000225965 від 21 квітня 2016 року».

Фактичне зарахування зазначених коштів підтверджується виписками по особовим рахункам, які скріплені штампом ПАТ «Банк Михайлівський» 14 серпня 2018 року.

Згідно витягу з додатка № 2 до акту № 2 від 01 червня 2016 року загальна сума перерахованих ОСОБА_3 коштів складає 20390 грн 98 коп.

Постановою Правління Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» був віднесений до категорії неплатоспроможних. У зв'язку з цим Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийняте рішення № 812 від 23 травня 2016 року про запровадження з 23 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський».

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут та надалі вказаний Законом зазначається у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ч. 1 ст. 27 вказаного Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

ОСОБА_3 не була включена до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Положеннями абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Перелік таких випадків наведений у ч. 4 ст. 26 вказаного Закону. Відповідно до вказаної норми права Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, що є предметом застави та забезпечує виконання зобов'язань вкладника перед цим банком, в обсязі таких зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків.

Посилання на ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як на підставу не включення позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - відсутні.

Підставою для не включення ОСОБА_3 до вказаного переліку став висновок Уповноваженої особи про нікчемність транзакції (операції) по перерахуванню коштів на рахунок позивача.

Зазначена обставина підтверджується копією акту № 2 про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності, що складений Комісією по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними та затверджений наказом Уповноваженої особи від 01 червня 2016 року № 42/2.

Згідно з додатком № 1 до вказаного акту «Ознаки нікчемності правочинів (транзакцій) виконання банком платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з перерахування коштів на рахунки 12160 фізичних осіб у сумі грн 74 коп.» перекази коштів (транзакції), здійснені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19 травня 2016 року на рахунок позивача є нікчемними відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до вказаної норми права правочин є нікчемним, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно заперечень на адміністративний позов та акту про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критерію нікчемності № 2 від 01 червня 2016 року підставами для висновку про нікчемність зазначених транзакцій було те, що Уповноважена особа визнала нікчемними договори про відступлення прав вимоги № 1805 від 18 травня 2016 року та № 1 від 19 травня 2016 року. Згідно вказаних договорів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» відступило ПАТ «Банк Михайлівський» свої права вимоги до фізичних осіб. У свою чергу ПАТ «Банк Михайлівський» здійснив переказ ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» коштів у розмірі 870000000 грн 00 коп. та 561585182 грн 51 коп. в якості оплати за відступлені права вимоги. На думку Уповноваженої особи кошти у загальному розмірі 20390 грн 98 коп., які перераховані на рахунок ОСОБА_3, є частиною грошових коштів, які були отримані ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» за нікчемними договорами про відступлення прав вимоги № 1805 від 18 травня 2016 року та № 1 від 19 травня 2016 року.

Також Уповноважена особа вважає, що здійснюючи переказ коштів на рахунок позивача, ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» мало на меті отримання коштів з рахунку у ПАТ «Банк Михайлівський» не за рахунок банку, а від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто державних коштів.

Отже, віднесення операції з перерахування коштів до категорії нікчемних Уповноважена особа пов'язує саме із необхідністю захистити інтереси Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Під час розгляду та вирішення даної справи колегія суддів також звертає увагу на те, що у акті № 2 від 01 червня 2016 року зазначено про нікчемність транзакцій щодо перерахування коштів (транзакцій) у розмірі 20390 грн 98 коп. Натомість, договір банківського рахунка, відповідно до якого ОСОБА_3 було відкрито рахунок НОМЕР_1 не був віднесений до категорії нікчемних.

У відповідності до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Зазначена норма права визначає коло правочинів, які Уповноважена особа зобов'язана перевірити на предмет наявності ознак нікчемності. Обов'язковою умовою перевірки правочину (договору) на відповідність ознакам, визначеним у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є їх укладення або вчинення саме банком.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як раніше зазначалося, перерахування коштів у сумі 20390 грн 98 коп. з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та рахунок ОСОБА_3 відбулося відповідно до договору № 980-033-000225965 від 21 квітня 2016 року, що був укладений між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр». ПАТ «Банк Михайлівський» не був стороною вказаного договору.

Укладення зазначеного договору та перерахування коштів є правочином, які спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків саме ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ОСОБА_3 Натомість, ПАТ «Банк Михайлівський» у даних правовідносинах виконував виключно технічну функцію з перерахування коштів, не був учасником правочину та не набував за результатами його вчинення цивільних прав і обов'язків.

Під час вирішення справи № 826/1476/15 Велика Палата Верховного Суду також прийшла до висновку про те, що здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що операції з перерахування коштів на рахунок ОСОБА_3 не належать до правочинів, передбачених ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет нікчемності.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що в Уповноваженої особи були відсутні підстави для перевірки та визнання нікчемним правочину з перерахування коштів на рахунок позивача, а також для не включення даних про ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за договором банківського вкладу.

Під час розгляду та вирішення даної справи колегія суддів також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а. За змістом вказаного судового рішення встановлення факту укладення договору банківського рахунку та зарахування коштів на відповідний рахунок до віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації є достатнім для висновку про те, що позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як раніше зазначалося, ПАТ «Банк Михайлівський» був віднесений до категорії неплатоспроможних постановою Правління Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ. Договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-033-000004624 був укладений 21 квітня 2016 року, а зарахування коштів на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 відбулося 19 травня 2016 року, тобто до віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі міститься посилання на те, що дія п. 15 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на позивача.

Згідно вказаної норми права до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Скаржник вказував на те, що договір від 21 квітня 2016 року був укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» без залучення банку.

Разом з тим, ОСОБА_3 є вкладником ПАТ «Банк Михайлівський» з огляду на вимоги п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який передбачає, що вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Позивач набула статусу вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» з огляду на укладення договору банківського рахунку від 21 квітня 2016 року № 980-033-000004624, що укладений безпосередньо із банком, а не договору 21 квітня 2016 року № 980-033-000225965, сторонами якого були ОСОБА_3 та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».

На час віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних кошти ОСОБА_3 у розмірі 20390 грн 98 коп. перебували саме на рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський», що був відкритий згідно договору банківського рахунку від 21 квітня 2016 року № 980-033-000004624.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що позивач не набула статусу вкладника банку.

Також скаржник вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи щодо нікчемності правочину з перерахування коштів.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи суд прийшов до висновку про те, що операції з перерахування коштів із рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок ОСОБА_3 не належать до правочинів, які можуть бути перевірені Уповноваженою особою за процедурою, передбаченою ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У додаткових письмових поясненнях, що були подані до суду 10 січня 2019 року, Уповноважена особа вказувала на те, що позивач пропустила строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав дізналася з листа від 20 квітня 2017 року № ЗЕ/21113. Вказаним листом ОСОБА_3 повідомлялася про відсутність правових підстав для включення даних про неї до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Разом з тим, до письмових пояснень скаржник додав копію листа від 20 червня 2017 року № ЗЕ/21113, тобто з іншою датою, ніж зазначена у додаткових письмових поясненнях. Доказів направлення та вручення ОСОБА_3 листів 20 квітня 2017 року № ЗЕ/21113 та 20 червня 2017 року № ЗЕ/21113 скаржник також не надав.

Крім того, питання про дотримання позивачем строку звернення до суду було перевірене судом першої інстанції. Так, ухвалою суду від 17 липня 2018 року адміністративний позов було залишено без руху та запропоновано подати заяву про поновлення строку звернення до суду. ОСОБА_3 подала відповідну заяву, у якій зазначила, що про закінчення проведення Уповноваженою особою перевірки правочинів і відмову у включенні даних про неї до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами, дізналася у березні 2018 року звернувшись на гарячу лінію ПАТ «Банк Михайлівський». Даний адміністративний позов був поданий у липні 2018 року, тобто у межах шестимісячного строку, обчисленого з моменту, коли ОСОБА_3 дізналася про порушення свого права на включення до відповідного Переліку.

Доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що вперше про порушення своїх прав вона дізналася саме у березні 2018 року, скаржник не надав.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 23 жовтня 2018 року та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Уповноваженої особи залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 15 січня 2019 року.