Справа № 296/1894/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/1894/18

Головуючий у 1-й інстанції: Галасюк Р.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

17 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В. Кузьменко Л.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року (час і місце ухвалення , дата складення повного судового рішення-не зазначені)) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, в якому просив постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР № 537475 від 26.02.2018 р.- скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позов мотивований відсутністю факту адміністративного правопорушення та порушенням відповідачем його прав, передбачених приписами КУпАП при розгляді адміністративної справи.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 04 вересня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено, постанову про адміністративне правопорушення серії БР № 537475 від 26.02.2018 р. по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 425 грн., винесену поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, скасовано.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги, наводячи окремі обставини справи вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо безпідставності винесення оскаржуваної Постанови та порушення прав позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки факт порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001, а саме проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора зафіксовано на відеозапис із реєстратора службового автомобіля патрульних, а Інспектором при розгляді справи було дотримано усіх вимог передбачених статтями 279, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як слідує з матеріалів справи, 26 лютого 2018 року відповідачем було винесено постанову серії БР № 537475 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за те, що він, 26.02.2018 р. об 11.53 год., керуючи автомобілем «Toyota Camri», проїхав перехрестя вулиць Київське шосе та провул. 6-й Старокиївський в м.Житомирі на заборонений червоний сигнал світлофору чим порушив п.п. 8.7.3 (е) ПДР України, за що на підставі частини 2 статті 122 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - Правила дорожнього руху).

Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпунктів «е» пункту 8.7.3. Правил дорожнього руху червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно із статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції допустив неповноту у розгляді справи, не дослідив долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудного реєстратора і висновків щодо наданого доказу в судовому рішенні не виклав.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції встановив, що позивач, 26 лютого 2018 року, керуючи автомобілем «Toyota Camri», проїхав перехрестя вулиць Київське шосе та провул. 6-й Старокиївський в м.Житомирі на заборонений червоний сигнал світлофору. Після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, Інспектор повідомив йому про порушення ним ПДР, зокрема, про здійснення проїзду перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофора, на що позивач не заперечував і пояснював, що був необачним.

Відеозапис також свідчить проте, що Інспектором при розгляді справи було дотримано усіх вимог передбачених статтями 279, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення .

На думку апеляційного суду, наданий відповідачем до суду відеозапис, на якому зафіксований факт правопорушення, є належним та допустимим доказом згідно із приписами статей 73 - 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд вважає, що інспектором поліції доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. У той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП не є підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності та скасування постанови. Наявність підстав для притягненні позивача до відповідальності підтверджено належними доказами, порушнику роз'яснено його права при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у позові з викладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до Поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,- відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова складена в повному обсязі 17 січня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5