Справа № 805/4987/18-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року справа №805/4987/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 р. у справі № 805/4987/18-а (головуючий І інстанції Ушенко С.В.) за позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської Ради про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської Ради (далі - відповідач), в якому просила: зобов'язати відповідача призначити державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям з місяця звернення з 01.02.2018 року(а.с.3-4).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з таким рішенням, подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначено, що при заповненні декларації про доходи та майновий стан за період з 01.08.2017 до 31.01.2018 позивач задекларував отримані доходи, та не вказала інші доходи, а саме розмір отриманих аліментів, оскільки у серпні місяці 2017 року позивач такого доходу не отримував. Суд не отримавши пояснень позивача дійшов до помилкового висновку, що у серпні 2017 року відбулось стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_3, сума яких підлягала декларуванню позивачем у декларації про доходи та майно, поданій до відповідача для призначення державної соціальної допомоги. Останній місяць сплати аліментів є саме липень 2017 року, що підтверджується матеріалами справи та наданою позивачем до суду апеляційної інстанції довідкою виконавчої служби. З серпня 2017 року по теперішній час позивач аліментів не отримує.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1.

Позивач має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.8-10).

23 лютого 2018 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям (а.с.31-33). До заяви позивач надав документи, що посвідчують особу, декларацію про доходи та майно, довідку про відсутність земельного паю, виконавчий лист № 2-462/11.

Позивачем в декларації про доходи та майно за період з 01.08.2017 року по 31.01.2018 року було задекларовано доходи отриманні в органах соціального захисту населення (а.с.27-30).

Згідно копії трудової книжки, позивач на час звернення не працював (з 2008 року) (а.с.11).

Відповідно до виконавчого листа № 2-462/11, виданого Великоновосілківським районним судом Донецької області 13 вересня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_6 до досягнення її повноліття. Виконавчий лист має відмітку державного виконавця, що 29.08.2017 року документ повернуто стягувачу на підставі її заяви без подальшого виконання, станом на 29.08.2017 року заборгованість відсутня (а.с.12).

Відповідач повідомленням від 11.04.2018 відмовлено позивачеві в наданні державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї, у зв'язку з відсутністю повного пакету документів, а саме довідки про аліменти з ОСОБА_4 (а.с.17).

25.04.2018 позивач звернувся до відповідача з питання відмови у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Відповідач листом від 07.05.2018 року повідомив позивача, що їй відмовлено в наданні державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї, у зв'язку з відсутністю повного пакету документів, а саме довідки про аліменти з ОСОБА_4 згідно виконавчого листа № 2-462/11. Відповідно до вимог законодавства до середньомісячного сукупного доходу сімї входить і суми отриманих аліментів (а.с.7).

Відповідно до довідки Великоновосілківського районного відділу Державної виконавчої служби від 10.01.2019 року № 1-553/15/146, наданої на запит апеляційного суду, виконавчий лист № 2-462/11 знаходився на виконанні у період з 30.09.2011 по 25.09.2017. Виконавче провадження було завершено на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у матеріалах виконавчого провадження відсутнє документальне підтвердження про сплату аліментів боржником ОСОБА_4, у період з 01.08.2017 по 25.09.2017.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у серпні 2017 року відбулось стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_3, сума яких підлягала декларуванню позивачем у декларації про доходи та майно, поданій до відповідача для призначення державної соціальної допомоги, яка не була задекларована останньою в порушення п. 14 Порядку № 250.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно статті 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім'ї, які постійно проживають на території України.

Відповідно до 4 другої статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям (далі - державна соціальна допомога) - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Середньомісячний сукупний дохід сім'ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім'ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. Середньомісячний сукупний дохід сім'ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженою Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.11.2001 № 486.

Згідно статті 4 цього Закону, заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім'ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.

У заяві дається згода сім'ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.

До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються, зокрема: декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім'ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону; нарахована субсидія за спожиті житлово-комунальні послуги; сплачені членами сім'ї аліменти, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення).

Місцеві державні адміністрації для мети цього Закону мають право користуватися всіма офіційними джерелами інформації, в тому числі й інформацією органів доходів і зборів.

Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Рішення про призначення державної соціальної допомоги чи про відмову в її наданні приймається місцевою державною адміністрацією протягом десяти календарних днів і наступного після його прийняття дня надсилається уповноваженому представнику малозабезпеченої сім'ї.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги має бути вмотивованим і містити роз'яснення порядку його оскарження.

Порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги, передбаченої Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», визначені постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24 лютого 2003 року, якою затверджено «Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям» (надалі - Порядок № 250) (в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям (далі - соціальна допомога) призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім'ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї.

Згідно пункту 6 Порядку № 250, для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім'ї подає органу соціального захисту населення, зокрема, такі документи: декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім'ї).

Для призначення соціальної допомоги на наступний строк уповноважений представник сім'ї подає заяву і декларацію про доходи та майно.

Згідно пункту 8 Порядку № 250, соціальна допомога призначається з місяця звернення, якщо протягом місяця подано всі необхідні документи.

Відповідно до п. 9 Порядку № 250, рішення про призначення соціальної допомоги або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів.

У разі прийняття рішення про відмову в наданні соціальної допомоги орган соціального захисту населення письмово повідомляє про це уповноваженого представника сім'ї із зазначенням підстав відмови та порядку оскарження рішення.

Суд зазначає, що пунктом 10 Порядку визначено вичерпний перелік підстав з яких соціальна допомога не призначається, а саме у разі, коли:

працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, за інвалідами II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги);

під час вибіркового обстеження матеріально-побутових умов сім'ї з'ясовано, що малозабезпечена сім'я має додаткові джерела для існування, не зазначені у декларації про доходи та майно (здача у найм або оренду житлового приміщення (будинку) або його частини; один чи кілька членів сім'ї працюють без оформлення трудових відносин у встановленому порядку; можливість отримання доходу від утримання худоби, птиці, інших тварин; дохід від народних промислів, використання наявної сільськогосподарської техніки, вантажної машини, мікроавтобуса тощо);

особи, які входять до складу малозабезпеченої сім'ї, протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги здійснили купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку тощо або оплатили послуги з навчання, будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв'язку тощо (крім житлово-комунальних послуг, у межах норм споживання та медичних послуг, пов'язаних із забезпеченням життєдіяльності) в сумі, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім'ї;

у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. метр на одного члена сім'ї та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Відповідно до матеріалів справи підставою для відмови в призначенні допомоги стало не надання повного пакету документів, а саме довідки про аліменти з ОСОБА_4 згідно виконавчого листа № 2-462/11 та не зазначення в декларації розміру отриманих аліментів в декларований період.

Відповідно до п. 14 Порядку № 250, середньомісячний сукупний дохід сім'ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, що затверджується Мінсоцполітики, Мінекономрозвитку, Мінфіном, Держстатом, МОНмолодьспортом.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України, Державного комітету статистики України, Державного комітету молодіжної політики, спорту і туризму України від 15 листопада 2001 року № 486/202/524/455/3370, затверджено Методику обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, яка призначена для обчислення сукупного доходу сімей (одержувачів) для всіх видів соціальної допомоги і застосовується при визначенні їх права на соціальну допомогу та розрахунку її розміру (далі Методика).

Відповідно до п.п. 5.13 п.5 Методики, до сукупного доходу сімей (одержувачів) входять одержані аліменти.

Згідно п.п. 7.7, 7.10 п. 7 Методики грошові доходи, визначені пунктом 5 цієї методики, крім премій, щорічних винагород, допомоги на навчання, безпосередньо отриманої особою від підприємства, установи чи організації, сум компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, сум заборгованості за аліментами, визначених судом або виконавчою службою на підставі рішення про стягнення аліментів, сум пенсій та допомог за рішенням суду, ураховуються у тому місяці, за який вони нараховані.

Суми заборгованості за аліментами, визначені судом або виконавчою службою на підставі рішення про стягнення аліментів, ураховуються в тому місяці, у якому здійснено їх повне або часткове погашення.

Матеріали справи свідчать, що позивач, при зверненні до відповідача щодо призначення державної соціальної допомоги, надала декларацію про доходи та майно за період з 01.08.2017 по 31.01.2018, в якій зазначено лише доходи, отримані в органах соціального захисту населення за попередній період.

Суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що середньомісячний сукупний дохід сім'ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім'ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, отже, позивач при зверненні до відповідача повинен надати декларацію про доходи та майно за шість місяців, яка включає також отриману у декларований період суму аліментів.

Проте, суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції та відповідача, що саме у серпні 2017 року період декларування 01.08.2017 по 31.01.2018 відбулось стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_3, сума яких підлягала декларуванню позивачем у декларації про доходи та майно, поданій до відповідача для призначення державної соціальної допомоги, оскільки зазначений висновок ґрунтується лише на припущеннях, жодними належними та допустимими доказами не підтверджений.

Як вбачається з пояснень позивача наданих відповідачу при зверненні, наведених в позовній заяві та апеляційній скарзі, позивач задекларував отримані доходи, та не вказав розмір отриманих аліментів в серпні 2017 року, оскільки у серпні місяці 2017 року він такого доходу не отримував. Більш того, з серпня 2017 року по теперішній час позивач взагалі аліментів не отримує.

Матеріали справи свідчать, що на виконання рішення суду в цивільній справі № 2-461/11 від 13.09.2011 Великоновосіліківським районним судом Донецької області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_6, починаючи з 22.06.2011 до досягнення нею повноліття.

Відповідно до відмітки державного виконавця на виконавчому документі, 29.08.2017 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі її заяви без подальшого виконання. Станом на 29.08.2017 заборгованість відсутня.

Відповідно до довідки Великоновосілківського районного відділу Державної виконавчої служби від 10.01.2019 року № 1-553/15/146, у матеріалах виконавчого провадження відсутнє документальне підтвердження про сплату аліментів боржником ОСОБА_4, у період з 01.08.2017 по 25.09.2017.

Матеріали справи не містять жодного документального підтвердження отримання позивачем аліментів у декларований період з 01.08.2017 по 25.09.2017.

Отже, останній місяць сплати аліментів на користь позивача є саме липень 2017 року, що підтверджується матеріалами справи.

Також, суд зазначає, що відповідно до Порядку № 250 визначено перелік документів які надаються уповноваженою особою для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, в зазначеному порядку не передбачено надання такого документу, як довідка про аліменти з особи.

З урахуванням викладеного, позивач не задекларував дохід від аліментів у період з 01.08.2017 по 31.01.2018, оскільки їх не отримував у цей період, відповідно відмова відповідача не ґрунтується на вимогах законодавства та є протиправною, а висновок суду щодо правомірності відмови у призначенні позивачу державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям є помилковим.

Суд зазначає, що відповідно до п. 27 Порядку № 250, органи соціального захисту населення мають право робити запити та у строк до 15 календарних днів з дня надходження відповідного запиту безоплатно отримувати від територіальних органів ДФС, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Отже, відповідач у разі звернення особи за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям має право безоплатно отримувати від органів інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від такої особи.

Матеріали справи не містять жодного документального підтвердження вчинення відповідачем дій на встановлення достовірності задекларованих позивачем даних щодо отриманого доходу у період з 01.08.2017 по 31.01.2018. Натомість, як зазначалось, висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях без належного документального підтвердження.

Також, згідно пункту 8 Порядку № 250, у разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє уповноваженого представника сім'ї, які документи повинні бути подані додатково.

Тобто, відповідач у разі відсутності необхідних документів повинен був повідомити позивача, які документи повинні бути подані додатково, а не приймати необґрунтоване рішення про відмову у призначенні допомоги.

Крім того, відповідачем фактично пропущено строки розгляду заяви позивача про призначення допомоги визначений порядком № 250.

Суд також зазначає, що відповідно до частин 3 статті 77 КАС України, суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Тобто, у разі наявності сумнівів суд може запропонувати сторонам надати докази у підтвердження їх пояснень, або самостійно витребувати такі докази, що судом першої інстанції у зазначеній справі вчинено не було.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивач звернулася до відповідача з питанням призначення допомоги у належний спосіб та при зверненні із заявою про призначення допомоги надала всі необхідні документи для її призначення.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї від 11.04.2018 року викладене у формі повідомлення, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

При зверненні з позовом позивачем не було заявлено вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищезазначеного рішення відповідача. Разом з цим, позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі посилався саме на протиправність прийнятого відповідачем рішення.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

"Ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства: дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм; бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України; рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із завдань адміністративного судочинства, та те, що порушення прав позивача на призначення їй допомоги відбулося внаслідок прийняття відповідачем рішення від 11.04.2018 року про відмову у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї, викладеного у формі повідомлення, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати таке рішення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною 4 цієї статті визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач має виключну компетенцію в питаннях призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї та призначення тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, суд дійшов висновку, що вирішення питань, порушених позивачем у позовній заяві, є дискреційними повноваженнями відповідача. Відповідно, суд не повноважний втручатися до таких повноважень.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23 лютого 2018 року про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї, з урахуванням висновків наданих судом у рішенні.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням того, що рішення суду першої інстанції прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 р. у справі № 805/4987/18-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 р. у справі № 805/4987/18-а - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської Ради від 11.04.2018 про відмову ОСОБА_3 у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї .

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської Ради повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 23 лютого 2018 року про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї, з урахуванням висновків наданих судом у рішенні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 22 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г.Казначеєв

Судді: Т.Г. Гаврищук

І.Д. Компанієць