Справа № 817/1679/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2018-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2018 року м. Рівне №817/1679/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Мороз Д.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник Воробьйова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області () про стягнення невиплаченої заробітної плати (грошового утримання) та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 червня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ухвалою від 04 вересня 2018 року суд ухвалив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

У поданій позовній заяві сформульовані позовні вимоги про стягнення з Головного управління ДФС у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) невиплаченої заробітної плати за один день - 01 квітня 2014 року в розмірі 250, 29 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 268 056, 00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 31 березня 2014 року № 737-о «Про звільнення ОСОБА_1.» відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 18 березня 2013 року № 141 «Про Міністерство доходів і зборів України» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) полковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-040704), заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області, на підставі рапорту ОСОБА_1, подання ГУ Міндоходів у Рівненській області та свідоцтва про хворобу № 157 від 21.03.2014 р.

Наказом Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 01 квітня 2014 року № 221-о «По особовому складу податкової міліції» визначено вислугу ОСОБА_1 на день звільнення: в календарному обчисленні - 26 (двадцять шість) років 00 (нуль) місяців 17 днів, в пільговому обчисленні - 26 (двадцять шість) років 04 (чотири) місяці 11 днів. В органах податкової міліції - 17 (сімнадцять) років 03 (три) місяці.

В трудовій книжці серії НОМЕР_2 виданій на ім'я ОСОБА_1, вчинено запис № 10 від 31 березня 2014 року про те, що він звільнений з органів податкової міліції на підставі наказу Міндоходів України від 31.03.2014 р. № 737-о.

Таким чином, при обчисленні вислуги років, на підставі якої було призначено пенсію ОСОБА_1, в якості останнього дня його перебування на службі було взято 31 березня 2014 року, що не відповідає дійсності.

В наказі Міністерства доходів і зборів України від 31 березня 2014 року № 737-о «Про звільнення ОСОБА_1» не вказано дати, з якої позивача звільнено з посади та податкової міліції.

З наказом Міністерства доходів і зборів України від 31 березня 2014 року № 737-о «Про звільнення ОСОБА_1» останній був ознайомлений у приміщенні Головного управління Міндоходів у Рівненській області 01 квітня 2014 року, одночасно його було ознайомлено з наказом Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 01 квітня 2014 року № 221-о «По особовому складу податкової міліції», в цей же день йому було видано грошовий атестат та трудову книжку.

01 квітня 2014 року полковник податкової міліції ОСОБА_1 перебував на службі та виконував свої службові обов'язки до моменту ознайомлення з наказом про його звільнення.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, не передбачає порядку визначення дати звільнення, а тому для вирішення цього питання до цих правовідносин слід застосовувати загальні норми матеріального права, зокрема, норми Кодексу законів про працю України та іншого трудового законодавства.

Відповідно до статті 47 Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а також видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Викладені вище фактичні обставини та норми матеріального права свідчать, що днем звільнення полковника податкової міліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області та зі служби в податковій міліції є саме 01 квітня 2016 року.

Адже Головне управління Міндоходів у Рівненській області не може видавати правові акти індивідуальної дії, які стосуються особового складу податкової міліції, стосовно осіб, які вже не належать до особового складу податкової міліції, а тому наказ від 01 квітня 2014 року № 221-о «По особовому складу податкової міліції», який стосується полковника податкової міліції ОСОБА_1, свідчить про те, що 01 квітня 2014 року останній ще перебував на службі в податковій міліції.

Крім того, слід зазначити, що якщо вважати працівника правоохоронного органу звільненим зі служби з моменту підписання наказу про його звільнення, а не з моменту ознайомлення працівника правоохоронного органу з цим наказом, то такий підхід до застосування норм права ставить працівника правоохоронного органу поза законом і перетворює його на злочинця. Працівник правоохоронного органу має право носити і застосовувати вогнепальну зброю, у встановленому законом порядку обмежувати права громадян, мати доступ до інформації, яка становить державну таємницю тощо.

Здійснення перерахованих дій особою, яка перебуває на службі в правоохоронних органах, є виконанням службових обов'язків, а здійснення цих же дій особою, яку звільнено зі служби, є злочином.

Тому, правильним застосуванням права буде вважати останнім днем перебування працівника правоохоронного органу на службі день його ознайомлення з наказом про звільнення.

День звільнення - це останній день, коли працівник податкової міліції перебуває на службі, а тому за цей день повинна бути виплачена заробітна плата (грошове утримання) а також цей день повинен бути зарахований до вислуги років для призначення пенсії.

За таких обставин слід додатково зарахувати до вислуги років для призначення пенсії полковнику податкової міліції ОСОБА_1 (М-040704, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) один день - 01 квітня 2014 року.

Неправильне обчислення вислуги років призвело до неправильного призначення пенсії, яку позивач отримує по теперішній час, що свiдчить про триваючий характер даного правопорушення.

Триваюче правопорушення являє собою дiю чи бездiяльнiсть, що характеризується тривалим, продовжуваним у часi, безперервним невиконанням суб'єктом установлених законодавством вимог.

При цьому протягом усього часу (з початку правопорушення до його припинення) триваюче правопорушення є юридично закiнченим, що визначає можливiсть притягнення особи до вiдповiдальностi без застосування строку звернення до адміністративного суду.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства на підставі укладеного трудового договору.

Строки, періодичність і місце виплати заробітної плати встановлено статтею 24 Закону України «Про оплату праці», яка передбачає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з грошовим атестатом № 6/14, виданим Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області, полковник податкової міліції ОСОБА_1 (М-040704) - заступник начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області задоволений рядом видів грошового утримання по 31 березня 2014 року включно.

В цьому ж грошовому атестаті зазначено, що полковник податкової міліції ОСОБА_1 (М-040704) - заступник начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області мав:

1. Посадовий оклад - 2 210, 00 грн. на місяць.

2. Оклад за військовим або спеціальним званням - 135, 00 грн. на місяць.

3. Відсоткову надбавку за вислугу років в розмірі 40 %.

4. Надбавку за високі досягнення в праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 50 % - 1 641, 50 грн. на місяць.

5. Надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 % - 331, 50 грн. на місяць.

Таким чином, заробітна плата (грошове утримання) позивача становила 5 256, 00 грн. (2 210, 00 + 135, 00 + (2 210, 00 + 135, 00) * 40 % + 1 641, 50 + 331, 50) на місяць.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» у квітні 2014 року був 21 робочий день.

Таким чином, враховуючи, що у квітні 2014 року ОСОБА_1 відпрацював один робочий день (01 квітня 2014 року), за вказаний місяць йому слід було виплатити заробітну плату (грошове утримання) в розмірі, що становить одну двадцять першу частину від розміру заробітної плати (грошового утримання) за повний місяць.

5 256, 00 грн. /21 день = 250, 29 грн.

Отже, з Головного управління ДФС у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) слід стягнути невиплачену заробітну плату за один день - 01 квітня 2014 року в розмірі 250, 29 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з якою в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так як заробітна плата (грошове утримання) позивача становила 5 256, 00 грн. (2 210, 00 + 135, 00 + (2 210, 00 + 135, 00) * 40 % + 1 641, 50 + 331, 50) на місяць, а час затримки розрахунку при звільненні становить 51 календарний місяць (з квітня 2014 року по червень 2018 року включно), то з Головного управління ДФС у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 268 056, 00 грн. (5 256, 00 грн. * 51 місяць).

В якості Відповідача в даному адміністративному позові вказано Головне управління ДФС у Рівненській області у зв'язку з тим, що Головне управління ДФС у Рівненській області є правонаступником Головного управління Міндоходів у Рівненській області на підставі частини першої статті 104 Цивільного кодексу України, так як юридичну особу Головного управління Міндоходів у Рівненській області припинено 25 вересня 2015 року в результаті реорганізації шляхом приєднання до юридичної особи Головного управління ДФС у Рівненській області на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» від 06 серпня 2014 року № 311.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

До закінчення підготовчого засідання позивач подав до Рівненського окружного адміністративного суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить суд стягнути з Головного управління ДФС у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 450 360, 00 грн.

Збільшення розміру позовних вимог позивач обґрунтовує тим, що у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати, застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (підпункт «л» пункту 1 вказаного Порядку).

Абзацом четвертим пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вже не перебуває на службі в органах податкової міліції з квітня 2014 року, на підставі наведених вище правових норм для визначення розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на його користь за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно застосовувати вимоги останнього абзацу пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, яким передбачено, що розрахунки проводяться виходячи з посадового (місячного) окладу.

Згідно з абзацом першим пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Таким чином, позовні вимоги в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають уточненню, для чого необхідно здійснити новий розрахунок розміру середнього заробітку позивача у відповідності з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи із розміру посадового окладу з врахуванням коефіцієнта його підвищення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1 та схему тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу податкової міліції головних управлінь в областях, м. Києві та органу з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби згідно з додатком 10.

Згідно з приміткою 1 додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 передбачено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

До звільнення зі служби в податковій міліції ОСОБА_1 займав посаду заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області. Вказаний підрозділ є самостійним відділом.

Головне управління ДФС у Рівненській області є правонаступником Головного управління Міндоходів у Рівненській області на підставі частини першої статті 104 Цивільного кодексу України, так як юридичну особу Головного управління Міндоходів у Рівненській області припинено 25 вересня 2015 року в результаті реорганізації шляхом приєднання до юридичної особи Головного управління ДФС у Рівненській області на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» від 06 серпня 2014 року № 311.

Додатком 10 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 передбачено, що посада заступника начальника самостійного відділу відповідає тарифному розряду 44.

Додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 передбачено, що тарифному розряду 44 відповідає тарифний коефіцієнт 4, 48.

На підставі наведених вище правових норм, для того, щоб провести обчислення розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно взяти за основу посадовий оклад, обчислений для 44 тарифного розряду.

На 01 січня 2018 року мінімальна заробітна плата становила 3 723, 00 грн.

На 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1 762, 00 грн.

50 % від 3 723, 00 грн. становить 1 861, 50 грн., що є більшим, ніж 1 762, 00 грн.

Таким чином, посадовий оклад для 44 тарифного розряду становить 8 340, 00 грн. (1 861, 50 грн. * 4, 48 = 8 339, 52 грн.).

Час затримки розрахунку при звільненні становить 54 календарний місяць (з квітня 2014 року по вересень 2018 року включно).

Так як посадовий оклад для 44 тарифного розряду становить 8 340, 00 грн. на місяць, а час затримки розрахунку при звільненні становить 54 календарних місяця (з квітня 2014 року по вересень 2018 року включно), то з Головного управління ДФС у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 450 360, 00 грн. (8 340, 00 грн. * 54 місяця).

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили адміністративний позов з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог задовольнити в повному обсязі.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. У поданому відзиві зазначено, що Головне управління ДФС у Рівненській області ознайомившись з позовними вимогами ОСОБА_1 вважає такий позов безпідставним, необґрунтованим, а тому він не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 31.03.2014 р. № 737-о «Про звільнення ОСОБА_1» позивача звільнено з посади та з органів податкової міліції в запас Збройних сил України за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Наказ на звільнення виданий на підставі свідоцтва про хворобу № 157 від 21.03.2014 року, рапорту, в якому позивач особисто вказав дату звільнення 31 березня 2014 року та подання Головного управління Міндоходів у Рівненській області.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 р. № 1716 особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 26.05.2010 р. № 753/11/13-10 роз'яснено, що розглядаючи спори щодо звільнення публічних службовців, суди мають враховувати правову позицію Верховного Суду України, яка полягає у тому, що під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У відповідності до частини 1 статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

З огляду на вищенаведене, Міністерством доходів і зборів України було чітко дотримано вимогу закону щодо звільнення працівника в строк, який ним особисто був вказаний в рапорті - 31.03.2014 р.

На думку відповідача, не заслуговує на увагу і той довод позивача, що він виконував обов'язки далі за посадою 01.04.2014 р., оскільки йому була відома дата звільнення. Окрім того, ознайомлення під підпис із наказом про звільнення, наказом по особовому складу податкової міліції, отримання грошового атестату та трудової книжки на наступний день після звільнення не є підставою для зарахування такого дня до загального стажу.

Невиконання обов'язків за посадою підтверджується і відсутністю будь-яких документів, проектів документів, створених позивачем 01.04.2014 року. Також свідченням того, що ОСОБА_1 не працював 01.04.2014 р., є відсутність задокументованих фактів вчинення будь-яких оперативних дій (позивач до 31.03.2014 р. був одним з керівників оперативного підрозділу) чи їх передоручення шляхом накладення письмової резолюції на працівників відділу внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів у Рівненській області, що підтверджено актом тематичної перевірки від 20.11.2017 р. № 594/17-00-22-12.

Відповідач подав заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якому стверджує, що обґрунтування позивача збільшення розміру позовних вимог є безпідставним.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму - ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 р. по справі № 6-195цс134.

Позовна вимога позивача полягає у стягненні йому невиплаченої заробітної плати за 01 квітня 2014 року, тому виплата позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні безпосередньо пов'язана з цією подією, а тому має обчислюватися виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують 01 квітня 2014 року.

Протягом останніх 2 календарних місяців роботи, що передують 01 квітня 2014 року позивач працював та отримував заробітну плату, а тому посилання позивача на останній абзац пункту 4 Порядку, згідно якого розрахунки проводяться виходячи з посадового (місячного) окладу, є безпідставним.

В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги заперечили та просили суд повністю відмовити в позові.

Судом встановлено, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 31 березня 2014 року № 737-о «Про звільнення ОСОБА_1» позивача - полковника податкової міліції ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області та зі служби в податковій міліції у запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу).

В ході дослідження вказаного вище наказу встановлено, що дата, з якої позивача звільнено з посади та податкової міліції, в наказі Міністерства доходів і зборів України від 31 березня 2014 року № 737-о «Про звільнення ОСОБА_1» не визначена.

31 березня 2014 року в трудовій книжці серії НОМЕР_2 виданій на ім'я ОСОБА_1, вчинено запис № 10 про те, що він звільнений з органів податкової міліції на підставі наказу Міндоходів України від 31.03.2014 р. № 737-о.

Досліджений в судовому засіданні грошовий атестат № 6/14, виданий Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області заступнику начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області полковнику податкової міліції ОСОБА_1, свідчить про те, що позивачу виплачено грошове утримання по 31 березня 2014 року включно.

Вказані вище письмові докази свідчать про те, що позивача звільнено з посади заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області та зі служби в податковій міліції 31 березня 2014 року. Вказана дата вважається останнім робочим днем позивача, і саме по вказану дату включно йому виплачено грошове утримання.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що з наказом Міністерства доходів і зборів України від 31 березня 2014 року № 737-о «Про звільнення ОСОБА_1» він був ознайомлений у приміщенні Головного управління Міндоходів у Рівненській області лише 01 квітня 2014 року, після чого йому було видано грошовий атестат та трудову книжку.

В судовому засіданні позивача за його згодою було допитано в якості свідка.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_1 дав показання, що 01 квітня 2014 року він перебував на своєму робочому місці у приміщенні відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області і у зв'язку з тим, що начальник відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_7 був відсутній, то на правах заступника начальника вказаного підрозділу, ОСОБА_1 виконував обов'язки начальника відділу внутрішньої безпеки, в тому числі підписував офіційні службові документи.

Лише в другій половині дня 01 квітня 2014 року ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом Міністерства доходів і зборів України від 31 березня 2014 року № 737-о «Про звільнення ОСОБА_1», після чого він припинив виконання своїх службових обов'язків.

Твердження позивача про те, що з наказом про звільнення він був ознайомлений лише 01 квітня 2014 року, а також, що до ознайомлення з вказаним наказом він 01 квітня 2014 року перебував на роботі та виконував обов'язки начальника відділу внутрішньої безпеки, зокрема, підписував офіційні службові документи, підтверджуються показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_8, яка в 2014-му році в званні підполковника податкової міліції проходила службу у відділі внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області та відповідала за ведення діловодства у вказаному підрозділі.

Свідку ОСОБА_8 було поставлено запитання, чому у складеному нею табелі обліку робочого часу працівників відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області вказано, що 01 квітня 2014 року ОСОБА_1 не працював, а останнім його робочим днем згідно з вказаним табелем значиться 31 березня 2014 року, і чи відповідають дані табеля фактичним обставинам справи.

На поставлене запитання свідок ОСОБА_8 відповіла, що фактично ОСОБА_1 01 квітня 2014 року перебував на робочому місці і до ознайомлення з наказом про звільнення виконував службові обов'язки начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області, в тому числі підписував від імені керівника вказаного підрозділу офіційні службові документи, які вона йому приносила на підпис.

Табель обліку робочого часу працівників відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області за квітень 2014 року було складено в кінці вказаного місяця, коли ОСОБА_1 був уже звільнений зі служби, у відповідності з вказівками керівництва установи.

В судовому засіданні були досліджені та пред'явлені для огляду позивачу ОСОБА_1 та свідку ОСОБА_8 наступні офіційні службові документи Головного управління Міндоходів у Рівненській області:

- Розпорядження Головного управління Міндоходів у Рівненській області «Про анулювання ліцензій» від 01 квітня 2014 року № 103-р;

- Розпорядження Головного управління Міндоходів у Рівненській області «Про анулювання ліцензій» від 01 квітня 2014 року № 104-р;

- Розпорядження Головного управління Міндоходів у Рівненській області «Про анулювання ліцензій» від 02 квітня 2014 року № 106-р;

Листи погодження керівниками структурних підрозділів Головного управління Міндоходів у Рівненській області вказаних розпоряджень містять в тому числі і підписи керівника відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_7

Однак, як стверджують допитані під присягою в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_8, вказані вище документи погоджувалися відділом внутрішньої безпеки 01 квітня 2014 року, коли начальник відділу ОСОБА_7 був відсутній на роботі, і його обов'язки виконував заступник начальника відділу ОСОБА_1, який і підписав листи погодження вказаних розпоряджень від імені керівника відділу внутрішньої безпеки.

Крім того, в судовому засіданні були досліджені адресовані керівнику відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області службова записка начальника відділу персоналу Головного управління Міндоходів у Рівненській області Чміль Т.А. від 01 квітня 2014 року № 20/17-00-04-130, службова записка начальника Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області Олендер І.М. від 01 квітня 2014 року № 1929/17/14/04-11 та службова записка начальника Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області Сич Л.Г. від 01 квітня 2014 року № 1907/17-12/04-21.

Вказані вище службові записки містять письмові резолюції керівника відділу внутрішньої безпеки з вказівками працівникам вказаного підрозділу. Допитані під присягою в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_8 дали показання, що вказані письмові резолюції накладені виконуючим обов'язки начальника відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_1.

Представники відповідача звернули увагу суду на ту обставину, що у вказаних вище офіційних документах, зокрема у листах погодження розпоряджень Головного управління Міндоходів у Рівненській області, навпроти назви посади керівника відділу внутрішньої безпеки, який підписав листи погодження, вказано не прізвище ОСОБА_1, який виконував обов'язки начальника відділу і підписав ці документи, а прізвище начальника відділу ОСОБА_7, що є порушенням Регламенту Головного управління Міндоходів у Рівненській області, який затверджено наказом від 16.10.2013 р. № 507, та Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, які вимагають у офіційних документах вказувати прізвище особи, яка візує документ.

Однак, вказані порушення Регламенту Головного управління Міндоходів у Рівненській області, який затверджено наказом від 16.10.2013 р. № 507, та Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади не спростовують доводів сторони позивача, що 01 квітня 2014 року ОСОБА_1 перебував на робочому місці і до ознайомлення з наказом про звільнення виконував службові обов'язки начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області, в тому числі підписував від імені керівника вказаного підрозділу офіційні службові документи.

Сторона відповідача не заявляла клопотань про призначення почеркознавчої експертизи для спростування тверджень сторони позивача про те, що саме ОСОБА_1 підписував вказані вище офіційні службові документи в якості виконуючого обов'язки начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області.

В судовому засіданні представники відповідача визнали, що з наказом Міністерства доходів і зборів України від 31 березня 2014 року № 737-о «Про звільнення ОСОБА_1.» позивача - полковника податкової міліції ОСОБА_1 було ознайомлено у приміщенні Головного управління Міндоходів у Рівненській області 01 квітня 2014 року, в цей же день йому було видано трудову книжку.

Наказ Міністерства доходів і зборів України від 31 березня 2014 року № 737-о «Про звільнення ОСОБА_1» за своєю юридичною природою є правовим актом індивідуальної дії, порядок дії якого в часі не визначено ні самим цим актом, ні будь-яким нормативно-правовим документом, а тому, з метою дотримання прав та законних інтересів особи, прав і обов'язків якої він стосується, вказаний правовий акт індивідуальної дії слід вважати обов'язковим для такої особи з моменту її ознайомлення з цим документом.

Стаття 47 Кодексу законів про працю України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Досліджені в судовому засіданні письмові докази та показання допитаних свідків дають підстави для висновку, що останнім робочим днем ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області слід вважати не 31 березня 2014 року, а 01 квітня 2014 року.

Заробітна плата (грошове утримання) ОСОБА_1 за 01 квітня 2014 року не виплачена.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Стаття 21 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як слідує із дослідженого в судовому засіданні грошового атестата № 6/14, виданого Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області заступнику начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління Міндоходів у Рівненській області полковнику податкової міліції ОСОБА_1, заробітна плата (грошове утримання) позивача становила 5 256, 00 грн. на місяць.

Так як згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» у квітні 2014 року був 21 робочий день, з яких ОСОБА_1 відпрацював один робочий день (01 квітня 2014 року), за вказаний місяць йому слід було виплатити заробітну плату (грошове утримання) в розмірі 250, 29 грн.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Заробітна плата (грошове утримання) позивача становила 5 256, 00 грн. на місяць, а час затримки розрахунку при звільненні, заявлений в позові, становить 51 календарний місяць (з квітня 2014 року по червень 2018 року включно), тому з Головного управління Міндоходів у Рівненській області на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 268 056, 00 грн. Відповідно, підстав для нарахування середнього заробітку в іншому порядку не вбачається.

Приймаючи до уваги, що Головне управління ДФС у Рівненській області є правонаступником Головного управління Міндоходів у Рівненській області на підставі частини першої статті 104 Цивільного кодексу України, так як юридичну особу Головного управління Міндоходів у Рівненській області припинено 25 вересня 2015 року в результаті реорганізації шляхом приєднання до юридичної особи Головного управління ДФС у Рівненській області на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» від 06 серпня 2014 року № 311, невиплачену ОСОБА_1 ОСОБА_1 Головним управлінням Міндоходів у Рівненській області заробітну плату за 01 квітня 2014 року в розмірі 250, 29 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 268 056, 00 грн. слід стягнути з Головного управління ДФС у Рівненській області

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління ДФС у Рівненській області (, 33023 м.Рівне, вул.Відінська, 12) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) невиплачену заробітну плату за один день роботи 01 квітня 2014 року в розмірі 250,29 грн. (двісті п'ятдесят гривень двадцять дев'ять коп.)

Стягнути з Головного управління ДФС у Рівненській області (, 33023 м.Рівне, вул.Відінська, 12) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 268 056 грн. (двісті шістдесят вісім тисяч п'ятдесят шість гривень)

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 04 січня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.