Справа № 826/12659/16
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна» до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві про скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві, (далі - відповідач, контролюючий орган), про скасування податкової вимоги від 27.05.2016 р. №6536-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 27.05.2016 р. №6536-17.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані вимога та рішення контролюючим органом прийняті безпідставно, оскільки у позивача відсутній податковий борг.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 травня 2018 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна» задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 27.05.2016 р. №6536-17, складену Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві. Визнано протиправним та скасовано рішення про опис майна у податкову заставу від 27.05.2016 р. №6536-17, прийняте Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у позивача станом на день винесення оскаржуваних рішень була наявна заборгованість зі сплати податку, а відтак відповідачем правомірно було сформовано та надіслано на адресу позивача податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк подано не було.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1 ст. 49 ПК України).

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 ПК України).

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

В оскаржуваній вимозі вказано, що податковий борг у позивача виник за узгодженими грошовими зобов'язаннями з податку на прибуток приватних підприємств усього в сумі 33505,26 грн.

Узгодженою сумою грошового зобов'язання є сума податкового та/або грошового зобов'язання, самостійно обчислена платником податків, яку він зазначає у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом (п. 54.1 ст. 54 ПК України), або у випадках самостійного визначення контролюючим органом сум грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову декларацію; якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках; якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; якщо рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків (п. 54.3 ст. 54 ПК України).

Водночас, як стверджував у ході судового розгляду справи представник позивача, у позивача податковий борг відсутній.

Зокрема, дослідженими судом постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2013 р. в адміністративній справі №826/13947/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2014 р., визнано протиправною та скасовано податкову вимогу контролюючого органу від 19.08.2013 р. №149-15, згідно з якою, станом на 18.08.2013 р. сума податкового боргу ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» за узгодженими грошовими зобов'язаннями «авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств» становила 376044,00 грн.

У ході розгляду вказаної адміністративної справи суд дійшов висновку, що ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» було чітко дотримано вимог чинного податкового законодавства, а тому, податкова вимога від 19.08.2013 №149-15 є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно п. 24 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, сума перевищення авансового внеску з податку на прибуток підприємств, попередньо сплаченого платником до дати набрання чинності розділом ІІІ цього Кодексу у зв'язку із нарахуванням дивідендів згідно з пп. 7.8.2 п. 7.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», над сумою податкових зобов'язань з цього податку такого платника, що утворилася станом на дату набрання чинності розділом ІІІ цього Кодексу, враховується в майбутніх періодах відповідно до п. 153.3 ст. 153 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 підрозділу 4 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, розділ ІІІ цього Кодексу застосовується під час розрахунків з бюджетом, починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені з 1 квітня 2011 року, якщо інше не встановлено цим підрозділом.

У ході судового розгляду даної справи встановлено, що позивачем до контролюючого органу подана уточнююча декларація з податку на прибуток за 2012 р., у якій суму податку зазначено у розмірі 646 504,00 грн. Зважаючи на існування у позивача сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів у сумі 7 253 795,00 грн. у минулих періодах, нарахована сума податку зарахована у рахунок сплачених авансових внесків. Станом на 01.01.2013 р. обліковувалася сума, що відноситься до зменшення нарахованої суми податку у наступних періодах, у розмірі 6 607 291,00 грн. (7 253 795,00 грн. - 646 504,00 грн. = 6 607 291,00 грн.) та переплата по особовому рахунку у розмірі 54 224,48 грн.

Згідно з податковою декларацією позивача за 2013 р., позивачем нараховано податок на прибуток у розмірі 292 636,00 грн. Зважаючи на існування у позивача сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів у сумі 6 607 291,00 грн. у минулих періодах та у сумі 1 563 956,00 грн. за 2013 р., нарахована сума податку зарахована у рахунок сплачених авансових внесків. Станом на 01.01.2014 р. обліковувалася сума, що відноситься до зменшення нарахованої суми податку у наступних періодах, у розмірі 7878611,00 грн. (6607291,00 грн. + 1563956,00 грн. = 8171247,00 грн. - 292636,00 грн. = 7878611,00 грн.) та переплата по особовому рахунку у розмірі 54224,48 грн.

Відповідно до податкової декларації за 2014 р., позивачем нараховано податок на прибуток у розмірі 952421,00 грн. Зважаючи на існування у позивача сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів у сумі 7878611,00 грн. у минулих періодах, нарахована сума податку зарахована у рахунок сплачених авансових внесків. Станом на 01.01.2015 р. обліковувалася сума, що відноситься до зменшення нарахованої суми податку у наступних періодах, у розмірі 6926190,00 грн. (7878611,00 грн. - 952421,00 грн. = 6926190,00 грн.) та переплата по особовому рахунку у розмірі 54224,48 грн.

Згідно з податковою декларацією позивача за 2015 р., позивачем нараховано податок на прибуток у розмірі 40434613,00 грн. Зважаючи на існування у позивача сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів у сумі 6926190,00 грн. у минулих періодах та у сумі 4500000,00 грн. за 2015 р., а також нарахованого та сплаченого податку на майно у розмірі 35443,00 грн., нарахована сума податку у розмірі 11461633,00 грн. зарахована у рахунок сплачених авансових внесків у розмірі 11461633,00 грн. (6926190,00 грн. + 4500000,00 грн. + 35443,00 грн. = 11461633,00 грн.). Різниця у сумі 28972980,00 грн. (40434613,00 грн. - 11461633,00 грн. = 28972980,00 грн.) сплачена позивачем повністю: 01.03.2016 р. у розмірі 10000,00 грн., 04.03.2016 р. у розмірі 28962980,00 грн. Станом на 01.01.2016 р. обліковувалася переплата по особовому рахунку у розмірі 54224,48 грн.

Відповідно до податкової декларації позивача за І квартал 2016 р., позивачем нараховано податок на прибуток у розмірі 7630525,00 грн. Нарахований та сплачений податок на майно - 10024,00 грн. Сума податку зменшена на 10024,00 грн. До сплати - 7620501,00 грн.

Водночас, при складанні податкової декларації за 2015 р. позивачем було помилково занижено суму податку на дивіденди у розмірі 300000,00 грн. У додатку ЗП до декларації замість 4800000,00 грн. зазначено 4500000,00 грн. Дану помилку позивачем виправлено самостійно у податковій декларації за І квартал 2016 р., суму у розмірі 300000,00 грн. відображено як суму зменшення податкового зобов'язання. Сума податку у розмірі 7320501,00 грн. (7620501,00 грн. - 300000,00 грн. = 7320501,00 грн.) сплачена 18.05.2016 р. Станом на 01.01.2016 р. обліковувалася переплата по особовому рахунку у розмірі 54224,48 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з наявних у справі доказів судом не встановлено наявність у позивача податкового боргу у розмірі 33505,26 грн. за узгодженими грошовими зобов'язаннями з податку на прибуток, а відтак винесення податковим органом податкової вимоги від 27.05.2016 р. № 6536-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 27.05.2016 р. № 6536-17 є протиправним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м.Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 16.01.2019 р.