Справа № 200/13363/18-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 р. Справа№200/13363/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрацій Донецької області про визнання відмови у призначенні допомоги при народженні дитини протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрацій Донецької області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії та скасувати рішення щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобов'язати призначити та виплатити допомогу при народженні дитини за заявою від 26 квітня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_2. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції вимушена була виїхати на підконтрольну Україні територію та перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрацій Донецької області як внутрішньо переміщена особа. Позивач звернулась до відповідача з документами для призначення допомоги при народженні дитини, у відповідності до ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», втім, допомогу позивач не отримує. Як вбачається з відповіді відповідача при перевірці фактичного місця проживання зазначеного у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, було встановлено, що позивач, за даною адресою не мешкає, про що було складено Акт обстеження матеріально - побутових умов.

Позивач вважає дії відповідача щодо невиплати допомоги при народженні дитини незаконними, протиправними та такими, що порушують її конституційні права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що 26 квітня 2017 року позивач звернулася як внутрішньо переміщена особа із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини. За результатами проведеної перевірки не підтвердилась достовірність зазначеної в заяві інформації про місце проживання/перебування позивача. 04 вересня 2017 року комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат вирішіла відмовити позивачу у призначені державної допомоги сім'ям з дітьми. 06 лютого 2018 року на звернення позивача про призначення державної допомоги сім'ям з дітьми Управлінням було відмовлено, оскільки заява надійшла після спливу 12 місяців після народження дитини.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянкою України згідно паспорта серії НОМЕР_2, виданий 17 січня 2017 року Приморським РВ у м. Маріуполі ГУДМС України в Донецькій області, та є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 15 лютого 2017 року Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно до довідок від 06 лютого 2018 року №/21547 та №/21548 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач із малолітньою дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перемістилися за адресою (фактичне місце проживання/перебування): АДРЕСА_2.

Як встановлено судом, позивач 26 квітня 2017 року звернулась до відповідача із заявою «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», форма якої затверджена наказом Міністерства соціальної політики України 21 квітня 2015 року № 441, згідно якої просила призначити їй державну допомогу при народженні дитини.

Посадовими особами відповідача складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім»ї про відсутність заявника за фактичною адресою.

Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 4 вересня 2017 року на підставі подання управління соціального захисту населення, актів обстеження та інших поданих матеріалів, вирішено вімовити позивачу у призначенні соціальної виплати.

Рішенням управління соціального захисту позивачу відмовлено в призначенні державної допомоги при народжені дитини, згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №32 від 4 вересня 2017 року.

Відповідно до рішення №183 від 19 лютого 2018 року Управління праці та соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрацій Донецької області відмовлено позивачу у призначення державної допомоги при народжені дитини за її заявою від 6 лютого 2018 року, у зв'язку із надходженням останьої після спливу 12 місяців після народження дитини.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною першою статті 1 Закон № 2811-XII громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закон № 2811-XII одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина перша статті 5, частина перша статті 10 Закон № 2811-XII), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2009 року № 59).

З вищеописаних письмових доказів судом встановлено, що позивач, яка є громадянкою України та має зареєстроване місце проживання на території України, народивши дитину, протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини звернулася до відповідача за місцем реєстрації як внутрішньо переміщена особа із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, форму якої затверджено наказом Міністерства соціальної політики України 21 квітня 2015 року № 441, та копією свідоцтва про народження дитини.

Таким чином, суд встановив, що позивачем у повній мірі виконано встановлені Законом № 2811-XII вимоги для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги. Жодних повідомлень про невідповідність або неповноту поданого пакету документів відповідачем позивачеві не спрямовувалось.

Підставою для відмови у призначенні допомоги при народженні дитини стала відсутність позивача за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи. Проте, ця обставина за Законом № 2811-XII не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги.

Суд також зазначає, що відповідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Крім того, варто зазначити, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення Управління праці та соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрацій Донецької області №32 від 4 вересня 2017 року про відмову у призначені допомоги при народженні, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Суд вважає, що Позивач і її дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Реалізація Позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Таким чином, суд зазначає, що механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, встановлений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Правову позицію, що підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили викладено у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 226/318/17 (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 73764182).

Відповідачем суду не надано доказів, що позивач отримала допомогу при народженні дитини в іншому органі соціального захисту населення на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Управління праці та соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрацій Донецької області №32 від 4 вересня 2017 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини за відсутності законних підстав для такої відмови.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрацій Донецької області від 4 вересня 2017 року №32 про відмову у призначенні ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрацій Донецької області (місцезнаходження: 87000, Донецька область, смт. Нікольське, вул. Свободи, буд. 112, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) державну допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Дмитрієв В.С.