Справа № 160/9349/18
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року Справа № 160/9349/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Позивача-1 ОСОБА_2, Позивача-2 ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -
10 грудня 2018 року Позивач-1 ОСОБА_2, Позивач-2 ОСОБА_3 звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивачі просять:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» як не працюючому пенсіонеру, починаючи з 10 вересня 2018 року;
- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» як не працюючому пенсіонеру, починаючи з 10 вересня 2018 року;
В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що позивачі виїхали на постійне місце проживання до Німеччини, де 05.08.1999 року були прийняті на облік в Берлінському відділенні Посольства України в Федеративній Республіці Німеччини. На даний час Позивачі фактично проживають в Україні за адресою: АДРЕСА_2. 10 вересня 2018 року позивачі особисто звернулись до Центрального відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», проте листами Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Відповідач) від 12.10.2018 року № 256/03.6-13 та №255/03.6-13 Позивачам було відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав ненадання документів, підтверджуючих постійне місце проживання (реєстрації) в Україні та відсутності паспортів громадян України з відміткою про реєстрацію місця проживання на території України. Вказану відмову позивачі вважають протиправною і такою, що порушують гарантовані соціальні права на пенсійне забезпечення.
Ухвалою суду від 17.12.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) на 14.01.2019 року.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
04 січня 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, з тих підстав, що в наданих для призначення пенсії документах Позивача-1 та Позивача-2 були відсутні паспорти громадянина України з відміткою про реєстрацією місця проживання в Україні, а тому, Відповідачем було законно та правомірно здійснено відмову у призначенні пенсії.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України,).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, є уродженцями м. Дніпропетровська, що підтверджується Свідоцтвами про народження І-ЯК № 1201643 та ЯИ № 067808. 15 березня 1975 року згідно Свідоцтва про одруження І-КИ 079242, ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_4, прізвище дружини після одруження - ОСОБА_2.
Відповідно до Диплому Я № 841080, виданого 22 червня 1973 року, ОСОБА_2 в період з 01.09.1968 року по 22.06.1973 року навчався в Дніпропетровському ордена Трудового Червоного Прапора металургійному інституті та отримав кваліфікацію інженера-металурга. З серпня 1973 року по серпень 1975 року проходив військову службу в Збройних Силах СРСР. З 20.10.1975 року розпочав свою трудову діяльність на металургійному заводі «Комінтерн», де 11 років 8 місяців 25 днів виконував роботи, передбачені Списком № 1 розділу III підрозділу За, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року.
19.04.1999 року ОСОБА_2 закінчив трудову діяльність, звільнившись за власним бажанням з посади заступника директора по загальним питанням ЗАТ «Укренергокомлекс».
Матеріалами справи підтверджується, що загальний стаж ОСОБА_2, з урахуванням навчання на денному відділенні вищого навчального закладу, проходження військової служби та пільгового стажу роботи, складає 41 рік 3 місяці 18 днів.
ОСОБА_3 розпочала свою трудову діяльність 01.07.1970 року на посаді секретаря судового засідання народного суду Красногвардійського району м.Дніпропетровська. В 1975 році закінчила Харківський юридичний інститут та отримала кваліфікацію юриста. 11 вересня 1993 року отримала Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. 21.04.1999 року звільнилась з Дніпропетровської обласної колегії адвокатів за власним бажанням.
Загальний стаж ОСОБА_3 згідно трудової книжки від 15.07.1970 року складає 27 років 11 місяців 18 днів.
22 квітня 1999 року позивачі отримали паспорти громадян України для виїзду за кордон та 13.06.1999 року виїхали на постійне місце проживання до Німеччини, де 05.08.1999 року були прийняті на облік в Берлінському відділенні Посольства України ФРН.
До моменту виїзду до країни Німеччина позивачі працювали на підприємствах та в установах Дніпропетровщини та проживали за адресою: Україна, АДРЕСА_3.
На даний час Позивачі повернулись до України та фактично проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
10 вересня 2018 року Позивач-1 ОСОБА_2 та Позивач-2 ОСОБА_3 звернулись до Центрального відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Листами Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Відповідач) від 12.10.2018 року № 256/03.6-13 та № 255/03.6-13 Позивачам було відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав ненадання документів, підтверджуючих постійне місце проживання (реєстрації) в Україні та відсутності паспортів громадян України з відміткою про реєстрацію місця проживання на території України.
Не погодившись з відмовою пенсійного органу у призначенні пенсії, позивачі звернулись до суду з даним позовом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Статтею 44 Закону №1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заяву про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частиною п'ятою статті 45 Закону №1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.
Згідно з пунктом 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
В силу приписів пункту 2.9. Порядку № 22-1, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Аналіз вказаних норм права свідчить, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.
Відповідно до пункту 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.
За змістом статті 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року № 2235-III, документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.
В матеріалах справи міститься паспорт громадянина України для виїзду за кордон КС552006 на імя ОСОБА_2, виданий 22 квітня 1999 року зі строком до 22 квітня 2009 року, та паспорт громадянина України для виїзду за кордон FN575190, виданий 26 квітня 2018 року зі строком дійсності до 26 квітня 2028 року.
На імя ОСОБА_3 видано паспорти громадянина України для виїзду за кордон КС552008 від 22 квітня 1999 року зі строком дійсності до 22 квітня 2009 року, та FN574782 від 26.04.2018 року зі строком дійсності до 26 квітня 2028 року.
Відповідно частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
За викладених обставин, суд зазначає, що вказані відповідачем у листах від 12.10.2018 року № 256/03.6-13 та № 255/03.6-1 підстави для відмови у призначенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є порушенням положень Конституції та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки, в законодавстві України чітко визначено, що громадяни України, які застраховані та досягли встановленого пенсійного віку, мають право на пенсію.
Враховуючи, що не може бути обмежень щодо реалізації прав та законних інтересів громадянина України залежно від місця проживання, суд доходить висновку, що відмова відповідача у призначенні пенсії у звязку з відсутністю паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання на території України, а також посвідки на постійне місце проживання, є неправомірною, такою, що суперечить вищенаведеним приписам законодавства.
При цьому, посилання відповідача щодо ненадання паспорту громадянина України для підтвердження постійного місця проживання (реєстрації) в Україні не може бути підставою для відмови у призначені пенсії, оскільки позивачами на підтвердження постійного місця проживання надано закордонні паспорти, надання яких, в даному випадку, законодавством не виключається.
Також суд звертає увагу, що призначення та отримання пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або наявністю відмітки про реєстрацію місця проживання, оскільки держава, відповідно, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, проте, у даному випадку відповідачем протиправно вказано на недоліки заяви про призначення пенсії з підстав ненадання необхідних документів.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 495/5604/16-а.
Судом встановлено, що під час звернення 10.09.2018 року до органу Пенсійного фонду Позивачами були пред'явлені паспорти громадян України для виїзду за кордон, подані заяви про призначення пенсії та додані наступні документи: трудові книжки; паспорти та ідентифікаційні номери; дипломи; свідоцтва про народження; ОСОБА_2 також довідку за Списком № 1 від 29.04.2005 № № 06/ОК; ОСОБА_3 також Свідоцтво про одруження.
Крім того, додатково 17.09.2018 року Позивачами до пенсійного органу було надано Довідку від 14.09.2018 року, видану КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, якою підтверджено їх фактичне проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.
ОСОБА_2 також подавались довідка про проходження військової служби від 11.10.2018 року № 3/3054, довідка від 05.11.2018 року № 117 (уточнююча особливий характер або умови праці, необхідні для призначення пенсії), довідка від 10.10.2018 року про заробітну плату за період з липня 1983 по червень 1988 року та довідка від 10 жовтня 2018 року про перейменування підприємства. ОСОБА_3 подавалась довідка № 04/10 від 04.10.2018 року про заробітну плату за період з січня 1986 року по грудень 1990 року та довідка про перейменування органу - адвокатського об'єднання № 12-59.
За викладених обставин, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо неможливості призначення позивачам пенсії, та приходить до висновку про протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Щодо позовних вимог про зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати позивачам пенсію суд вважає за необхідне відмітити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Згідно з частиною 4 статі 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобовязати відповідача- субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Враховуючи безпідставну відмову відповідача у призначенні пенсії, необхідним належним способом захисту порушених прав позивачів є зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пенсію за віком.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
Строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії визначені статтею 45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».
Так, відповідно до частини 1 статті 45 цього Закону, пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачі звернулись до уповноваженого управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення у пенсії та долучили усі необхідні документи 10.09.2018 року.
У зв'язку з зазначеним, суд дійшов висновку зобов'язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 10.09.2018 року (дня звернення за пенсією) відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
В ході розгляду справи відповідачем не було наведено належним доказів правомірності відмові у призначенні та виплаті пенсії позивачам, у звязку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Розподіл витрат слід здійснити у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як не працюючому пенсіонеру, починаючи з 10 вересня 2018 року.
Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як не працюючому пенсіонеру, починаючи з 10 вересня 2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева