Справа № 554/7879/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 січня 2019 року

м. Київ

справа №554/7879/16-а

адміністративне провадження №К/9901/30886/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Кравчука В.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 554/7879/16-а

за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради (далі - Управління соцзахисту), Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (далі - Центр соціальних виплат) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Центру соціальних виплат

на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2016 року, ухвалену у складі головуючого судді Антонова С.В. та

ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Подобайло З.Г., суддів Григорова А.М., Тацій Л.В., -

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненого позову ,просив:

- визнати, що відповідачі незаконно не визнають за ним право на щорічну допомогу на оздоровлення встановлено Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) та не виконують судові рішення, якими таке право визнано судами різних інстанцій;

- визнати незаконною відмову відповідачів на нарахування і виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік;

- стягнути з відповідачів на користь позивача щорічну допомогу на оздоровлення за 2016 рік, встановлену Законом № 796-XII в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат на момент виплати;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення;

- зобов'язати відповідачів у встановлений строк подати звіт про виконання судового рішення;

- стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000 гривень відповідно до курсу долара на станом на сьогоднішній день;

- направити до правоохоронних органів матеріали по розслідуванню фактів, постійного невиконання гарантій Закону № 796-XII та рішень судів щодо відмови у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, надання правової оцінки та притягненню до відповідальності винних осіб;

- стягнути з відповідачів на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати щорічної допомоги на оздоровлення та втрати частини доходів у зв'язку з інфляцією.

Позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він проходив військову службу кадровим офіцером на атомних підводних ракетоносцях та приймав участь у ліквідації аварії на атомному підводному човні. Внаслідок радіаційного опромінення, стан його здоров'я погіршився і у 1990 році він звільнився з військової служби за станом здоров'я. На даний час являється інвалідом ІІ групи. З 2009 року він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та відповідно до статті 48 Закону № 796-XII має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат на момент виплати. При цьому, питання про наявність такого права вже вирішувалось в судовому порядку, однак відповідачі безпідставно продовжують ігнорувати статус позивача та не виплачують належну йому соціальну допомогу, посилаючись на те, що він зазнав радіаційного впливу не під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а на іншому ядерному об'єкті.

Октябрський районний суд м. Полтави постановою від 21 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, частково задовольнив позовні вимоги:

- визнав незаконною відмову Управління соцзахисту в нарахуванні ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік, передбаченої статтею 48 Закону № 796-XII;

- визнав незаконною відмову Центру соціальних виплат у виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 рік, передбаченої статтею 48 Закону № 796-XII. В іншій частині позовних вимог - відмовив.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1, будучи ліквідатором наслідків радіаційної аварії на військовому об'єкті прирівняний до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому має право на відповідний соціальний захист та отримання щорічної допомоги на оздоровлення. При цьому, оскільки на момент розгляду справи щорічна допомога на оздоровлення за 2016 рік позивачу виплачена у розмірі відповідно до діючого законодавства, то суди відмовили в цій частині в задоволенні позовних вимог.

04 квітня 2017 року Центр соціальних виплат звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 21 грудня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, та закрити провадження у справі.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що в пункті 26 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України зазначено, що норми і положення, зокрема, статті 48 Закону № 796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року підтверджено право Кабінету Міністрів України, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розмір соціальних виплат виходячи з наявного фінансово ресурсу бюджету.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 06 квітня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних постанови та ухвали судів попередніх інстанцій - без змін, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має інвалідність II групи, яка пов'язана з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідками аварії на ядерному об`єкті, що підтверджується посвідченням серії А № 157219с від 15 січня 2010 року, вкладкою до нього №679791 с та довідкою МСЕ №0016736 від 30 грудня 2009 року.

Крім того, право ОСОБА_1 на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону № 796-XII визнано рішеннями Октябрського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2010 року (справа №2-а/3969/10), 25 лютого 2014 року (справа №2-а/9240/11), 29 вересня 2014 року (справа №554/9816/14-а), Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року (справа №554/9946/15-а) (а.с. 32-34, 41-43, 45-47).

29 січня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління соцзахисту, Центру соціальних виплат із письмовими заявами про нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону № 796-XII (а.с. 23).

На звернення ОСОБА_1 відповідачами надано відповіді від 01 лютого 2016 року та 12 лютого 2016 року, у яких зазначено, що підстави для призначення та виплати щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону № 796-XII ОСОБА_1 відсутні, оскільки він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ядерному об'єкті, а не внаслідок Чорнобильської катастрофи, а на таку категорію осіб положення статті 48 вказаного вище Закону не поширюються (а.с. 21, 22).

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 1 Закону № 796-XII передбачено, що вказаний закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного та соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

Статтею 14 вказаного вище Закону зазначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як громадяни, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, належать до категорії 1, або 2, або 3. Порядок визначення цих категорій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів від 02 грудня 1992 року № 674 затверджено Порядок віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 674).

Згідно з пунктом 1 цей Порядок визначає умови віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, а також громадян, які постраждали від радіаційного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і поховання радіоактивних речовин, що сталися не з вини потерпілих, до 1, 2, 3 категорії, встановлених статтею 14 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 674 громадяни із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, ядерних випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, відносяться: до 1 категорії - інваліди з числа учасників ліквідації ядерних аварій, ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з відповідною аварією.

Пунктом 4 Порядку № 674 передбачено видачу особам, зазначеним в п. 2 цього Порядку посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідної категорії.

Відповідно до частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Тобто, враховуючи наведені вимоги Закону № 796-ХІІ, колегія суддів погоджується висновками судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 будучи ліквідатором наслідків радіаційної аварії на військовому об'єкті прирівняний до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому має право на відповідний соціальний захист та отримання щорічної допомоги на оздоровлення.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у нарахуванні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону № 796-ХІІ відповідачі діяли безпідставно та незаконно.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 48 Закону № 796-ХІІ в редакції, що існувала після визнання Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 неконституційними змін, внесених підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 № 107-VI, щорічна допомога на оздоровлення зазначеній категорії осіб складала 5 мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, в подальшому законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

Так, відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII) внесені зміни, зокрема, до статті 48 Закону № 796-ХІІ та вказану статтю викладено у такій редакції: «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 76-VIII, цей Закон набирає чинності з 01 січня 2015 року, крім пункту 42 розділу I цього Закону (щодо Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру»), який набирає чинності з 25 квітня 2015 року.

Законом України від 21 квітня 2016 року № 1339-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї», який набрав чинності з 22 травня 2016 року, статтю 48 Закону № 796-ХІІ викладено в новій редакції.

Відповідно до положень вказаної норми Закону, одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім'ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Таким чином, починаючи з 01 січня 2015 року стаття 48 Закону № 796-ХІІ не містила положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення особам у відповідних розмірах кратних до мінімальної заробітної плати.

Крім того, рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частини першої, другої та третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України від 25 січня 2012 року №3рп/2012 встановлено, що нормативно - правові акти Кабінету міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Так, виплата щорічної допомоги на оздоровлення передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 562) , відповідно до якої відповідач здійснив виплату допомоги на оздоровлення позивачу, оскільки іншого розміру такої допомоги у 2016 році не встановлено, а стаття 48 Закону № 796-ХІІ, починаючи з 01 січня 2015 року не визначає розміру такої допомоги.

Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 562 щодо розмірів допомоги на оздоровлення внесено не було.

Враховуючи викладене, у відповідачів не було правових підстав для нарахування допомоги на оздоровлення у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Оскільки на момент розгляду справи в суді першої інстанції щорічна допомога на оздоровлення за 2016 рік позивачу виплачена у розмірі 120 грн відповідно до діючого законодавства (постанови № 562), тому колегія суддів погоджується також із висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів призначити та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2016 рік в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Касаційний адміністративний суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Як зазначено у частині четвертій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, Касаційний адміністративний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами оспорюваних рішень і погоджується з їх висновками у справі, якими доводи скаржника відхилено.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 21 грудня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі № 554/7879/16-а - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

В.М. Кравчук,

Судді Верховного Суду