Справа № 1340/6217/18
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1340/6217/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Кондрин І.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, із вимогами:

-визнати незаконним та скасувати рішення №20 від 10.12.2018 року Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, як особі, що працювала на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1;

-зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» попередньо зарахувавши до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених п.п. «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, періоди роботи:

-з 01.09.1977 року по 30.08.1985 року - викладач по класу бандури Дашавської музичної школи (п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

-з 02.09.1985 року по 31.08.1991 року - викладач по класу бандури Лисятицької музичної школи (п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

-з 31.08.1991 року по 31.08.2009 року - викладач по класу бандури Братківської школи мистецтв;

-з 31.08.2009 року по 19.08.2018 року (день призначення пенсії по віку) - заступник директора по навчально-виховній роботі Братківської школи мистецтв.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки її стаж, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, складає більше 30 років та відповідно має право на десять місячних пенсій станом на день її призначення. Позивач вважає, що позиція відповідача щодо відмови у праві на пенсію за вислугу років, згідно п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з відсутністю необхідного спеціального стажу суперечить нормам діючого законодавства України та порушує її права в сфері соціального та пенсійного забезпечення, тому звернулася до суду з означеним позовом.

Ухвалою суду від 27.12.2018 року відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву.

17.01.2019 року від ГУПФУ у Львівської області надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідно до записів у трудовій книжці позивач працювала у період з 31.08.1991 року по 31.08.2009 року викладачем Братківської школи мистецтв. Відповідна навчальна установа віднесена до позашкільних навчальних закладів. Посада викладача позашкільного навчального закладу не передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, отже не дає права на пенсію за вислугою років, відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З огляду на вказане, підстав для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, відповідно до п.7-І розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», немає.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, що визначені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача, представника позивача і представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, згідно із записами у трудовій книжці, у період з 01.09.1977 року по 30.08.1985 року працювала викладачем по класу бандури Дашавської музичної школи (п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

-з 02.09.1985 року по 31.08.1991 року - викладачем по класу бандури Лисятицької музичної школи (п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

-з 31.08.1991 року по 31.08.2009 року - викладачем по класу бандури Братківської школи мистецтв;

-з 31.08.2009 року по 19.08.2018 року (день призначення пенсії по віку) - заступником директора по навчально-виховній роботі Братківської школи мистецтв.

ОСОБА_1 звернулася до ГУПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком, право на яку позивач отримала із серпня 2018 року, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», та заявою про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 10-ти місячних пенсій згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням ГУПФУ у Львівської області №20 від 10.12.2018 року позивачу відмовлено в виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком, у зв'язку з відсутністю необхідного стажу роботи працівником освіти 30 років, підтвердженого в установленому порядку, згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». У позивача він становить лише 21 рік 00 місяців.

Пенсійний фонд послався на те, що період роботи ОСОБА_1 з 31.08.1991 року по 31.08.2009 р.р. на посаді викладача по класу бандури Братківської школи мистецтв, як позашкільного навчального закладу, не може бути врахований, оскільки посада викладача у позашкільному навчальному закладі не передбачена Переліком закладів і установ освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909. Спеціальний стаж для призначення грошової допомоги ОСОБА_1 становить 21 рік 00 місяців та є недостатнім для нарахування і виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, згідно пункту 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, згідно оскаржуваного рішення і відзиву відповідача на позовну заяву, до стажу саме як працівника освіти не включено період роботи позивача у Братківській школі мистецтв з 31.08.1991 року по 31.08.2009 року.

За змістом записів трудової книжки позивача, копія якої міститься в матеріалах справи, у вищевказаний період позивач працювала викладачем по класу бандури у Братківській школі мистецтв (з 31.08.1991 року по 31.08.2009 року).

Не погодившись із вказаним рішенням суб'єкта владних повноважень, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Спірні відносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення».

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058-IV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачається, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

За приписами ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок-30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про позашкільну освіту», педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років. Перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту» і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні ст.4 Закону України «Про позашкільну освіту».

Початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші), відносяться до позашкільних навчальних закладів (п.6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №433 від 06.05.2001 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» встановлено, що в позашкільних навчальних закладах право на пенсію за вислугу років мають право громадяни, які працювали на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідувачі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

При цьому, даною постановою посада викладача не була передбачена.

Втім, постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року №963 затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, до яких віднесено, зокрема, посади педагога, викладача.

Таким чином, оскільки позивач, як викладач позашкільного навчального закладу є педагогічним працівником, її право на пенсію за вислугу років передбачено Законом України «Про позашкільну освіту», який має вищу юридичну силу над постановами Кабінету Міністрів України.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, якою є постанова Кабінету Міністрів України №909, у спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме ст.21 Закону України «Про позашкільну освіту», яка регулює умови призначення пенсії за вислугу років педагогічним працівникам позашкільних навчальних закладів.

Кабінетом Міністрів України, на виконання вимог п.4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про позашкільну освіту», не було внесено змін та доповнень до переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, що затверджений постановою №909 від 04.11.1993 року, з метою реалізації права педагогічних працівників позашкільних закладів на пенсію за вислугу років, у відповідності до вимог ст.21 цього Закону.

Разом з тим, дорученням Кабінету Міністрів України від 06.01.1996 року №397/21 за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України від 01.02.1995 року №01-3/133-02-2 на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання поширено порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04 листопада 1993 року, без внесення змін до неї.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що відмова відповідача у зарахуванні позивачу періоду роботи: з 31.08.1991 року по 31.08.2009 року - викладач по класу бандури Братківської школи мистецтв до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплату - є протиправною.

Враховуючи наведене, позивач має право на призначення та виплату грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а рішення Управління про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 20.12.2018 року №20, не ґрунтується на нормах закону, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає за необхідне зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених п.п.«е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи:

-з 01.09.1977 року по 30.08.1985 року - викладач по класу бандури Дашавської музичної школи (п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

-з 02.09.1985 року по 31.08.1991 року - викладач по класу бандури Лисятицької музичної школи (п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

-з 31.08.1991 року по 31.08.2009 року - викладач по класу бандури Братківської школи мистецтв;

-з 31.08.2009 року по 19.08.2018 року (день призначення пенсії по віку) - заступник директора по навчально-виховній роботі Братківської школи мистецтв.

Обираючи спосіб захисту, суд виходить із критерію ефективності для відновлення порушених прав, а тому вважає за необхідне застосувати найбільш ефективний спосіб на думку суду, а саме: зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з вимогами ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1409,60 грн., сплачений при зверненні до суду із даним позовом.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання незаконним рішення та зобов'язання до вчинення дій задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення №20 від 10.12.2018 року Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, як особі, що працювала на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених п.п. «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи:

-з 01.09.1977 року по 30.08.1985 року - викладач по класу бандури Дашавської музичної школи (п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

-з 02.09.1985 року по 31.08.1991 року - викладач по класу бандури Лисятицької музичної школи (п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

-з 31.08.1991 року по 31.08.2009 року - викладач по класу бандури Братківської школи мистецтв;

-з 31.08.2009 року по 19.08.2018 року (день призначення пенсії по віку) - заступник директора по навчально-виховній роботі Братківської школи мистецтв.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (; 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; АДРЕСА_1) судовий збір в сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21 січня 2019 року.