Справа № 826/8783/17
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8783/17 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (надалі - позивач) з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1), Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі - відповідач 2), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 13 червня 2017 року №1880/5 про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобов'язати Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України розблокувати доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваного з огляду на те, що останній прийнято з порушенням встановленого законодавством Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року №990 в частині проведення перевірки. Також позивач стверджує, що застосована до позивача санкція не є співмірною з діями, які вчинені позивачем.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 29.08.2018 р. адміністративний позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 13 червня 2017 року №1880/5 про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зобов'язано Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України розблокувати доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем 1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято не відповідає критеріям законності, оскільки прийнято за неповно встановлених обставин, що мають значення для справи та за порушенням норм матеріального права.

Апелянт вважає, що висновок суду про відсутність повноважень на здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав реєстраційних дій, вчинених суб'єктами державної реєстрації прав до набрання чинності приписів ст. 37 1 Закону № 1952-IV та порядку № 990 є необґрунтованим, оскільки Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно введений в дію з 01 січня 2013 року на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 1141. Здійснення контролю у сфері державної реєстрації здійснюється з використанням програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, законодавством не передбачений проміжок часу, за який може здійснюватися контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації.

Таким чином, положеннями вищевказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час проведення реєстраційних дій) та Порядку № 1141 встановлено можливість проведення контролю щодо усіх реєстраційних дій суб'єктами державної реєстрації. При цьому, повноваження Міністерства юстиції України з цього питання є дискреційними.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджувалися порушення допущенні позивачем та встановлені відповідачем 1 при проведенні перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 29.08.2018 р. було отримано апелянтом 20.09.2018 р., що підтверджується копією конверту з поштовим відправленням, роздруківкою з офіційного сайту Укрпошта та зареєстровано 21.09.2018 р. за вх. Міністерства юстиції України № 15673-22-18. Апеляційну скаргу подано 05.10.2018 р. через Окружний адміністративний суд м.Києва, що підтверджується відміткою про її отримання вх. № 201941/18. Таким чином, апелянтом було дотримано строк звернення до суду із апеляційною скаргою.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк подано не було.

Відповідачем 2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 29.08.2018 р. залишити без змін, а скаргу - без задоволення. Вважає рішення суду таким, що відповідає матеріалам справи, засадам адміністративного судочинства, винесеним з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційним судом розглянуто справу в порядку письмового провадження згідно частини 2 ст. 313, п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 26 квітня 2017 року №1509/7 «Про проведення моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було включено до переліку державних реєстраторів, щодо яких у строк до 01 червня 2017 року проводився моніторинг реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З наданих ОСОБА_2 матеріалів вбачається, що під час моніторингу здійснених ним реєстраційних дій були виявлені порушення порядку державної реєстрації прав, про що 16 травня 2017 року було складено акт.

Матеріалами справи підтверджується, що вказаний акт слугував підставою для проведення камеральної перевірки відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2017 року №1795/7.

За результатами проведеної камеральної перевірки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 була складена довідка від 06 червня 2017 року, в ході якої встановлено, що позивачем порушено вимоги статей 10, 16, 18, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 9, 10, 12, 13, 19, 20, 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року, пунктів 11-13, 15, 21, 31, 56 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, Вимоги до оформлення заяв та рішень у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 21 листопада 2016 року №3276/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 21 листопада 2016 року за №1505/29635.

Вказаною довідкою про результати перевірки рекомендовано тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 рік.

На підставі зазначеної довідки Міністерством юстиції України видано наказ №1880/5 від 13 червня 2017 року, яким приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 рік.

Незгода позивача із вказаним наказом зумовила його звернення до суду з позовом, при вирішенні якого суд першої інстанції виходив із наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі також - Закон №1952-IV).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06 жовтня 2016 року №1666-VIII, який набрав чинності 02 листопада 2016 року, Закон №1952-IV доповнено статтею 371 «здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав», якою Міністерство юстиції України наділено повноваженнями контролю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав.

Згідно зі статтею 371 Закону №1952-IV, за результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав.

За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про, зокрема, анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб'єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (частина друга, пункти 2, 4).

Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання (частина 3).

Відповідно до частини четвертої статті 371 Закону №1952-IV Кабінетом Міністрів України розроблено Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затверджений постановою від 21 грудня 2016 року № 990, який набрав чинності 30 грудня 2016 року (далі - Порядок № 990) та, зокрема, безпосередньо визначає процедуру здійснення Мін'юстом відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, повноваження зі здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав, на підставі статті 371 Закону №1952-IV та Порядку № 990, Міністерство юстиції України отримало з 02 листопада 2016 року, а шляхи реалізації таких повноважень - лише з 30 грудня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем 1 не надано жодних доказів застосування Порядку, який було передбачено редакцією Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка діяла на момент вчинення позивачем реєстрації.

При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що оскаржувані накази містять посилання саме на статтю 371 Закону №1952-IV та Порядок №990. Додатково слід звернути увагу на те, що посилання на статтю 371 Закону, як підставу для проведення камеральної перевірки, міститься також і в Довідці від 06.06.2017 р., складеної за результатами проведення камеральної перевірки державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2

Крім того, суд зазначає, що в довідці вказано, що позивачем при здійсненні реєстраційних дій 29.01.2015 року порушено вимоги законодавства, тобто відповідачем здійснено моніторинг правовідносин, які виникли до виникнення у відповідача повноважень на проведення такого моніторингу.

Відповідно до статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Згідно рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа № 1-7/99) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Окрім того, Конституційний суд України в рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 (справа № 1-25/2010) зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Також, у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини наголосив, що Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки положення статті 371 Закону №1952-IV (набрала чинності 02.11.2016) та Порядку № 990 (набрав чинності з 30.12.2016) не можуть застосовуватись до подій (правовідносин), що здійснені до набрання ними чинності, адже закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Окрім того, Закон №1952-IV та Порядок № 990 не містять норм, які б передбачали право Міністерства юстиції України здійснювати моніторинг або проводити перевірки реєстраційних дій, вчинених державними реєстраторами або суб'єктами державної реєстрації прав до моменту набрання чинності вказаними правовими нормами.

Тобто, в даному випадку, відповідач 1, визначаючи в якості однієї із підстав для проведення перевірки положення статті 371 Закону №1952-IV, обмежив своє право щодо здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав в частині проведення моніторингу та призначення камеральних перевірок реєстраційних дій, вчинених суб'єктами державної реєстрації прав та державними реєстраторами до набрання чинності приписами статті 371 Закону №1952-IV та Порядку № 990.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що моніторинг реєстраційних дій проводиться на підставі відомостей реєстрів за допомогою програмних засобів їх ведення.

Періодичність моніторингу реєстраційних дій за окремими зазначеними критеріями, перелік державних реєстраторів та/або суб'єктів державної реєстрації, щодо яких проводиться моніторинг за критерієм, визначеним у підпункті 6 цього пункту, а також строк, протягом якого проводиться такий моніторинг, визначаються (затверджуються) Мін'юстом з розміщенням відповідної інформації на офіційному веб-сайті.

Згідно з пунктом 5 Порядку за результатами моніторингу реєстраційних дій складається відповідний акт в письмовій формі, який засвідчується підписом посадової особи Мін'юсту, що проводила такий моніторинг.

У разі виявлення на підставі акта моніторингу реєстраційних дій порушень порядку державної реєстрації проводиться камеральна перевірка державних реєстраторів та/або суб'єктів державної реєстрації.

Відповідно до пункту 6 Порядку, камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін'юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін'юсту. Камеральна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 14 робочих днів.

Наказ Мін'юсту про проведення камеральної перевірки в обов'язковому порядку розміщується на офіційному веб-сайті.

Копія наказу Мін'юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб'єкту державної реєстрації (пункт 7 Порядку).

Згідно з пунктом 9 Порядку результати камеральної перевірки оформляються довідкою, яка підписується усіма членами комісії.

У довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються: дата проведення камеральної перевірки (число, місяць, рік); прізвище, ім'я та по батькові посадових осіб Мін'юсту, що проводили камеральну перевірку; підстава проведення камеральної перевірки; опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні акти законодавства) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів; пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки.

За результатами проведеної камеральної перевірки Мін'юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу (пункт 10 Порядку).

З системного аналізу викладених норм вбачається, що Мін'юст, з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб'єктів державної реєстрації прав, наділений повноваженнями здійснювати моніторинг реєстраційних дій у Державному реєстрі прав, а також у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав проводити перевірки державних реєстраторів чи суб'єктів державної реєстрації прав.

При цьому, для прийняття рішення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Мін'юст має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що в свою чергу і є мотивом для застосування такого дисциплінарного стягнення як, зокрема, тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Як уже зазначалось вище, при призначенні та проведенні моніторингу і камеральної перевірки позивача відповідач керувався приписами статті 371 Закону №1952-IV та Порядку №990.

Оскільки перевірка реєстраційних дій позивача, вчинена за жовтень 2016 року, тобто за межами вимог Порядку № 990 та Закону №1952-IV, враховуючи положення частини другої статті 6, частини другої статті 19, статті 58 Конституції України, частини другої статті 2 та частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, наказ від 13 червня 2017 року №1880/5 «Про тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» є протиправним та підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції також враховано експертний висновок від 11 жовтня 2017 року, складений експертно-правовою комісією при Нотаріальній палаті України, відповідно до якого, прийняте Міністерством юстиції України рішення у формі наказу №1880/5 від 13 червня 2017 року є неспівмірним з діями, які були ним вчинені і його не можна вважати достатньо обґрунтованим.

Також судом першої інстанції зазначено про неможливість надати правову оцінку мотивам позивача, які стосуються дій останнього при реєстрації права власності, в контексті спірного наказу, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б кваліфікували дії нотаріуса як порушення чинного законодавства.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного наказу №1880/5 від 13 червня 2017 року та наявність підстав для його скасування.

Зважаючи на те, що оскаржуваний наказ, яким позивачу тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 рік визнано судом протиправним та скасовано, відповідно належним способом захисту та відновлення його прав є задоволення позовної вимоги в частині зобов'язання відповідача 2 розблокувати доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко