Справа № 460/2584/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2018 року м. Рівне №460/2584/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Миронець Р.М.,

відповідача: представник Шеремета В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Еко"
доГоловного управління ДФС у Рівненській області
визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

10.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Еко" звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №, № та № від 14.08.2018.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою від 19.10.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №460/2584/18. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.11.2018.

Ухвалою від 15.11.2018 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 29.11.2018.

Судове засідання з 29.11.2018 відкладено на 20.12.2018, а з 20.12.2018 на 29.12.2018 у зв'язку з неприбуттям представника відповідача з причин, які судом визнані поважними.

В судовому засіданні 29.12.2018 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Згідно з позовною заявою та поясненнями представника позивача в судовому засіданні позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідач зробив висновки, які призвели до нарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість з відповідними фінансовими санкціями та до зменшення розміру від'ємного значення об'єкта оподаткування ПДВ та податку на прибуток, за рахунок того, що контрагент позивача ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" на переконання ревізорів, є недобросовісним суб'єктом господарювання та платником податків, а відтак, сплачені позивачем на його користь за товарно-матеріальні цінності та роботи грошові кошти не можуть бути віднесені до витрат, як і сплачений в ціні товару ПДВ - до податкового кредиту. При цьому, відповідач жодних доказів недобросовісності самого перевіряємого платника податків - ТОВ "Комфорт-Еко" у своєму розпорядженні не мав і не має. Навіть, якщо припустити, що ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" неналежним чином вело облік трудових ресурсів чи допускало інші порушення у своїй господарській діяльності або оподаткуванні, то на переконання сторони позивача, це не давало податковому органу правових підстав виключати зі складу витрат і податкового кредиту ТОВ "Комфорт-Еко", як сумлінного платника податків, фактично понесені ним витрати і сплачений ПДВ, а, тим більше, кваліфікувати отримані від нього товари і роботи як безкоштовно набуті. Сторона позивача доводила, що висновки відповідача ґрунтуються не на первинних документах бухгалтерського та податкового обліку, а на власній суб'єктивній оцінці перевіряючих про неспроможність здійснення контрагентом позивача тих чи інших операцій з огляду на відсутність у нього якихось матеріальних, трудових чи інших ресурсів, які, знову ж таки, лише на їхню суб'єктивну думку, є необхідною передумовою для здійснення саме таких господарських операцій. За сукупністю наведених обставин, сторона позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з відзивом на позов (а.с.118-123 том 5) та поясненнями представника в судовому засіданні, сторона відповідача позов не визнає. В обґрунтування заперечень покликається на те, що позивач в охопленому перевіркою періоді мав взаєморозрахунки з ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД", які мали вплив на визначення фінансового результату до оподаткування та формування податкового кредиту з ПДВ. Разом з тим, відповідно до даних системи співставлення показників податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДФС України було встановлено, що ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" не придбавало товарно-матеріальні цінності та будівельно-монтажні роботи, які в подальшому нібито реалізовувало для ТОВ "Комфорт-Еко", як і не мало можливості виготовити (заготовити) їх самостійно. Аналізом наданих до перевірки товарно-транспортних накладних на перевезення ТМЦ отриманого від ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" встановлено, що у графі пункт навантаження зазначено "Рівне", хоча у ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" відсутні відповідні місця зберігання у м.Рівне, а також відсутній ланцюг постачання ТМЦ. Крім того, у ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" відсутні відповідні трудові ресурси, а також відсутній ланцюг постачання відповідних БМР. За наведеного та оскільки до перевірки не представлено документів, що підтверджують транспортування товарів, та інших документів, які б підтверджували поставку товарів від ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" до ТОВ "Комфорт-Еко", задекларовані позивачем господарські операції із придбання товарів, робіт, послуг у даного контрагента у дійсності не відбулися. Крім цього, податковою перевіркою було встановлено, що ТОВ "Комфорт-Еко" не проводило розподіл транспортно-заготівельних витрат і не використовувало для їх обліку окремий субрахунок: 289 "Транспортно-заготівельні витрати". Внаслідок цього, позивачем в охопленому перевіркою періоді було завищено витрати на суму транспортно-заготівельних витрат, які відносяться до первісної вартості запасів. За сукупністю наведених обставин, сторона відповідача просила в позові відмовити.

Дослідженням письмових доказів суд встановив наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України та на підставі направлень №1402/17-00-14-01, №1403/17-00-14-01, №1404/17-00-14-01 від 10.07.2018 та №1431/17-00-14-02 від 09.07.2018, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік і наказів №1787 від 23.06.2018 та №2007 від 20.07.2018 посадовими особами Головного управління ДФС у Рівненській області у період з 10 по 27 липня 2018 року проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Комфорт-Еко" з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства та законодавства, яке стосується нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.09.2017.

Результати перевірки оформлені актом №1855/17-00-14-01/31830396 від 03.08.2018 (а.с.35-89, 24-179 том 5).

06.08.2018 позивачем подано письмові заперечення на акт перевірки (а.с.25-31 том 5), які відповіддю відповідача №6410/10/17-00-14-01 від 10.08.2018 відхилені (а.с.90-100 том 5).

14.08.2018 на підставі акту перевірки №1855/17-00-14-01/31830396 від 03.08.2018 Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийняті податкові повідомлення-рішення, зокрема: №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 9 місяців 2017 року на 784440,00 грн. (а.с.34, 180 том 5); №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 858323,75 грн., в тому числі 686659,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 171664,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.33, 181,183 том 5); №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2017 року на 4412,00 грн. (а.с.32,182 том 5).

Вказані податкові повідомлення-рішення винесені на підставі висновків акту перевірки про порушення ТОВ "Комфорт-Еко": п.44.1 п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.140.4.2 п.140.4, ст.140 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 684345,00 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 332189,00 грн. за 2016 рік на суму 352156,00 грн. та завищення від'ємного значення по податку на прибуток за 9 місяців 2017 року на суму 784440,00 грн.; п.198.1, п.198.2, п.198.3, п. 198.6 ст.198, п.200.1 , п.200.4, п.201.10 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 686659,00 грн., в тому числі за вересень 2015 року на суму 9106,00 грн., за листопад 2015 року на суму 46486,00 грн., за грудень 2015 року на суму 320886,00 грн., за січень 2016 року на суму 48267,00 грн., за березень 2016 року на суму 929,00 грн., за квітень 2016 року на суму 63364,00 грн., за травень 2016 року на суму 793,00 грн., за серпень 2016 року на суму 22097,00 грн., за грудень 2016 року на суму 158153,00 грн., за лютий 2017 року на суму 7867,00 грн., за червень 2017 року на суму 8711,00 грн. та завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2017 року на суму 4412,00 грн.

Ці висновки, в свою чергу, базуються на тому, що перевіркою встановлено завищення ТОВ "Комфорт-Еко" витрат по взаєморозрахунках з ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" на загальну суму 168343,00 грн., в тому числі за I квартал 2017 року та заниження ТОВ "Комфорт-Еко" показника "Інші доходи" у рядку 2240 Звіту про фінансові результати в загальній сумі 4370192,00 грн., в тому числі за 2015 рік - 2461794,00 грн., I квартал 2016 року - 1338581,00 грн., III квартал 2016 року - 519972,00 грн., IV квартал 2016 року - 49845,00 грн., I квартал 2017 року - 168343,00 грн. В результаті даного порушення завищено також податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 705696,00 грн.

Так, відповідно до представлених в ході проведення перевірки документів, встановлено, що ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" здійснювало документальне оформлення будівельно-монтажних робіт та товарно-матеріальних цінностей, відповідно до укладених з ТОВ "Комфорт-Еко" договорів. Проте, в ході перевірки було встановлено певні ознаки нереальності таких операцій. Так, згідно податкової звітності та реєстраційних даних ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" провадить такий вид діяльності, як "46.13.Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами", юридична адреса: м.Бориспіль, вул.Київський шлях, 82; Відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум, утриманого з них податку (Форма №1 ДФ) у ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" працювало за трудовими договорами (контрактами): у I-II кварталах 2015 року - 2 особи, у III кварталі - 3 особи, у IV кварталі - 7 осіб; у I-III кварталах 2016 року - 4 особи, у IV кварталі 2016 року - звіт не подано; Згідно фінансової звітності за 2015 рік - первісна та залишкова вартість основних засобів складає 0 грн., за 2016 рік - фінансова звітність не подана; Відповідно до даних декларації по податку за прибуток за 2015 рік - дохід від будь-якої діяльності визначений на рівні 6786500,00 грн.; за 2016 рік - декларація по податку на прибуток не подана; Постачальниками ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" є суб'єкти господарювання, які не здійснювали придбання товару аналогічного тому, що реалізований для ТОВ "Комфорт-Еко"; За даними податкової звітності та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об'єкти нерухомості у власності та оренді ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" відсутні; Згідно баз даних ДФС у ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" відсутні власні основні засоби, трудові ресурси, засновник, директор, головний бухгалтер - одна особа. Вказані дані, за висновками податкових ревізорів свідчать про відсутність у ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" матеріально-технічної і технологічної можливості для самостійного здійснення основного виду діяльності та реалізації товарів, в зв'язку з відсутністю основних засобів та необхідної кількості трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності з надавання послуг і реалізації ТМЦ. Також в ході перевірки констатовано, що аналізом наданих до перевірки ТОВ "Комфорт-Еко" товарно-транспортних накладних на перевезення товарно-матеріальних цінностей від ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" встановлено, що у графі пункт навантаження зазначено: "м.Рівне", а згідно з системи співставлення показників податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДФС України у ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" відсутні відповідні місця зберігання у м.Рівне, а також відсутній ланцюг постачання ТМЦ. Аналізом наданих до перевірки актів здачі-приймання робіт, актів приймання виконаних будівельних робіт (КБ2), довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3) від ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" встановлено, що згідно системи співставлення показників податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДФС України у ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" відсутні відповідні трудові ресурси, а також відсутній ланцюг постачання відповідних будівельно-монтажних робіт. Враховуючи такі обставини, посадові особи Головного управління ДФС у Рівненській області, зробили висновок, що надані позивачем первинні документи не опосередковувалися реальним рухом активів між ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" та ТОВ "Комфорт-Еко". При цьому, товарно-матеріальні цінності, ідентичні задекларованим ТОВ "Комфорт-Еко" по взаємовідносинах із ТОВ "ТРЕЙД-ЗАХІД", були в наявності та використані в господарській діяльності ТОВ "Комфорт-Еко", що підтверджується даними регістрами бухгалтерського обліку. Оскільки, перевіркою встановлено, що у ТОВ "Комфорт-Еко" відсутні первинні бухгалтерські документи з належним чином оформленими обов'язковими реквізитами, які опосередковують отримання активів, тобто ідентифікують джерела походження, виробників/постачальників, а тому товари (роботи, послуги) вартістю 4370192,00 грн. є такими, що безоплатно отримані, а сума ПДВ - 168343,00 грн. по вищезазначених операціях неправомірно віднесена до витрат. В свою чергу, з огляду на те, що ТОВ "Комфорт-Еко" не відніс до складу інших доходів суму безоплатно отриманих товарів, робіт, послуг, податковий орган зробив висновок про заниження відповідної суми доходів. Крім того, ТОВ "Комфорт-Еко" завищено податковий кредит на 705696,00 грн. внаслідок віднесення до його складу ПДВ, сплаченого ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" в ціні таких товарів, робіт, і послуг.

Крім цього, перевіркою констатовано наявність розбіжностей у даних, задекларованих у рядку 02 декларацій "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" на суму 47822,00 грн., що виникли за рахунок порушення ТОВ "Комфорт-Еко" вимог п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України. Так, ТОВ "Комфорт-Еко" не проводило щомісячний розподіл транспортно-заготівельних витрат у вигляді послуг оренди складських приміщень між сумою залишку запасів на кінець звітного місяця і сумою запасів, що вибули (використані, реалізовані, безоплатно передані тощо) за звітний місяць. Натомість, ТОВ "Комфорт-Еко" віднесено до витрат відповідного періоду повну вартість послуг з оренди складу в сумі 48879,00 грн. Відповідно до розподілу, проведеного ревізорами під час перевірки, сума транспортно-заготівельних витрат, яка відноситься на формування первісної вартості запасів (та яка відповідно впливає на собівартість реалізованих запасів) становить 1057,00 грн. А тому "Комфорт-Еко" завищено витрати та, відповідно, занижено фінансовий результат на суму: 48879,00 грн. - 1057,00 грн. = 47822,00 грн.

На спростування висновків відповідача в частині, що стосується господарських операцій з ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД", позивачем надано суду посвідчені копії документів, якими такі операції оформлені і які надавались відповідачу під час податкової перевірки, що останнім не заперечується.

Відповідно до такої документації, між ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" та ТОВ "Комфорт-Еко" укладено договори поставки №02/1 від 27.02.2015, №18 від 30.03.2015, № 20/1 від 20.05.2015, №20/01 від 20.05.2015, №12/09-1 від 12.09.2015, №12/09-1 від 12.09.2015, №15/09-1 від 15.09.2015, №30/09-01 від 30.09.2015, №06/10-1 від 06.10.2015, №20/10-01 від 20.10.2015, №02/11-01 від 02.11.2015, №18/11-1 від 18.11.2015, №16/11-2 від 16.11.2015, № 20/11-01 від 20.11.2015, №07/12-1 від 07.12.2015, №07/12-01 від 07.12.2015, за умовами яких ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" зобов'язується проводити поставку (продаж) ТОВ "Комфорт-Еко" у власність товар, окремими партіями, відповідно до замовлення покупця, а покупець зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату (а.с.158-171,176-179, 185-188, 193-211, 213-223, 226-232, 237-240 том 2).

Крім того, між ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" та ТОВ "Комфорт-Еко" укладено договори будівельного підряду №18/11 від 18.11.2015, №10/12-01 від 10.12.2015, за умовами яких ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" зобов'язалося виконати будівельно-монтажні роботи по об'єктах каналізаційних очисних споруд Хмельницької області смт.Білогір'я та смт.Летичів (а.с. 172-175, 189-192 том 2).

Також між ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" та ТОВ "Комфорт-Еко" укладено договір №02/11-01 від 02.11.2015 про надання ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" послуг по обслуговуванню, ремонтних роботах, заміні зношених комплектуючих по зварювальній машині (а.с.180-184 том 2), договір про надання транспортних послуг №30/11/15 від 30.11.2015 (а.с.212 том 2), договір експедирування №18/01-01 від 18.01.2016 (а.с.233-236 том 2) та договори на виготовлення (передавання) науково-технічної документації №12/01-01 від 12.01.2016, №16/04-01 від 16.04.2015 (а.с.155- 157, 224-225 том 2).

На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем надано видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ2в), довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с.211-250 том 1, а.с.1-154 том 2); на підтвердження оплати - банківські виписки (а.с.144-207 том 1), а на підтвердження обліку - оборотно-сальдові відомості (а.с.208-210 том 1, 241-250 том 2, а.с.1-17 том 3); на підтвердження формування податкового кредиту з ПДВ - податкові накладні, зареєстровані у встановленому порядку (а.с.18-140 том 3).

На підтвердження використання придбаних у ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" товарів, робіт і послуг і власній господарській діяльності ТОВ "Комфорт-Еко" надано договори, попередні калькуляції, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ2в), де позивач виступає продавцем або виконавцем, а також відповідні докази обліку цих операцій (а.с.141-250 том 3, а.с.1-250 том 4, а.с.1-22 том 5).

Що стосується оренди складу, то ТОВ "Комфорт-Еко" надано договір оренди приміщення, укладений 01.12.2015 з МПП "Вперед", зав умовами якого позивач отримав у тимчасове платне користування виробничо-офісні приміщення, що знаходяться на 1-му поверсі приміщення центральної частини майстерні площею 500 м.кв. з кран-балкою в/п 3т і офісно-побутові приміщення площею 133 м.кв., які знаходяться на 2-му поверсі східної частини майстерні за адресою: м.Рівне, вул.Поліщука,1а. Мета оренди - для виробництва електромеханічної та водоочисної продукції складування її та іншої продукції необхідної для виробництва і ведення офісної роботи. Позивачем також надані рахунки та помісячні акти надання послуг та докази оплати (а.с.14-143 том 1).

Крім цього, сторонами в повному обсязі визнано, а актом податкової перевірки підтверджено, що основним видом діяльності ТОВ "Комфорт-Еко" від якого воно отримує прибуток є будівництво очисних споруд, побутових та стічних вод, реалізація комплектуючих виробів.

Проаналізувавши усі надані стороною позивача первинні документи, суд відзначає, що вони відповідають домовленостям сторін, зафіксованим у договорах і за своїм змістом засвідчують факти передачі від постачальника до покупця - позивача у справі товарів, робіт, послуг, тобто свідчать про здійснення конкретних господарських операцій. При цьому, суд прийшов до висновку, що ці документи також відповідають і вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які ставляться до підприємств у частині здійснення облікової політики, та містять необхідні для первинних документів дані в достатній мірі для ідентифікації господарських операцій, визначення їх змісту, вартості та інших істотних обставин їх здійснення. Жодних зауважень до первинних документів стороною відповідача ні під час перевірки, ні під час судового розгляду, не заявлялось. Суд акцентує увагу на тому у всіх видаткових накладних, актах приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ2в), довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3), актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) наведено інформацію про учасників відповідної господарської операції, тобто вказано найменування, коди, місцезнаходження юридичних осіб - учасників відповідних господарських операцій тощо, а самі первинні документи підписані від імені таких юридичних осіб (містять особистий підпис відповідальних осіб) та засвідчені відтисками їх печаток. Окрім того, обґрунтуванням спрямування намірів позивача і його контрагента на реальне виконання умов укладених договорів поставки слугує й факт здійснення розрахунків за придбану продукцію, роботи та послуги.

Додатковим підтвердженням поставки товарів є наявність належними чином оформлених товарно-транспортних накладних.

Пари цьому, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що за даними податкового обліку у ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" відсутні місця зберігання у м.Рівне, хоча саме такий пункт зазначено у графі пункт навантаження відповідних товарно-транспортних накладних, позаяк позивач не може нести відповідальність за достовірність і повноту обліку свого контрагента.

Що стосується зауважень відповідача про відсутність у позивача сертифікатів якості, відповідності, то вони не є обов'язковими первинними документами, на підставі яких здійснюється податковий облік.

Висновки органу ДФС щодо відсутності ланцюга постачання до ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" товарно-матеріальних цінностей, отриманих ТОВ "Комфорт-Еко" від ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД", суд відхиляє, як з огляду на відсутність відповідних доказів, так і з огляду на те, що ТОВ "Комфорт-Еко" не може нести будь-яку відповідальність за неналежний облік господарських операцій своїм контрагентом. ТОВ "Комфорт-Еко" не мало жодних повноважень вимагати у суб'єкта господарських правовідносин - свого контрагента інформацію про те, з яких джерел ним отримано товарно-матеріальні цінності, які він пропонує на продаж. Відповідачем, в свою чергу, не було проведено зустрічної звірки з ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" на предмет джерела походження таких ТМЦ, натомість, висновки зроблено виключно за даними Єдиного реєстру податкових накладних. Разом з тим, система співставлення податкового кредиту і податкових зобов'язань в розрізі контрагентів містить інформацію лише по тих товарах, які придбаваються з оформленням податкових накладних для реалізації права покупця таких товарів на формування податкового кредиту.

При цьому, інформація про контрагента позивача - ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" наявна в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і жодних відомостей щодо відсутності вищевказаної юридичної особи за місцезнаходженням не внесено.

Також суд критично оцінює висновки відповідача про те, що у контрагента позивача відсутні трудові ресурси та виробничі потужності, економічно необхідні для здійснення господарської діяльності, оскільки вказані обставини не можуть бути доказом неспроможності виконання тих чи інших господарських операцій з огляду на відсутність законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних та оборотних засобів, як і найманої праці шляхом укладення трудових, а не цивільно-правових договорів.

Суд звертає увагу на те, що предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на коригування фінансового результату до оподаткування та податкового кредиту. Відтак, не можуть бути безумовним свідченням правомірності висновків податкового органу результати аналізу фінансової та податкової звітності контрагента позивача, які, тим більше, не стосуються такого платника податків.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд вважає за необхідне врахувати наступні вимоги чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування податком на прибуток приватних підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №998-XIV від 16.07.1999 бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі відповідності доходів і витрат. Для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення незалежно від дати надходження або сплати коштів.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (П(С)БO 16), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно із п.6 П(С)БO 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

П(С)БO 16 витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення дозволяє включати до складу загальновиробничих витрат (п.15.4) . При цьому, такі витрати на утримання основних засобів, як операційна оренда, П(С)БO 16 дозволяє включати і до адміністративних витрат у складі витрат, пов'язаних з операційною діяльністю, що не включаються до собівартості реалізованої продукції, і до витрат на збут, пов'язаних з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг) (п.17,18,19).

Разом з тим, за правилами пункту 7 П(С)БO 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати ж, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до цього, ТОВ "Комфорт-Еко" не допустив порушень П(С)БO 16, коли відносив вартість послуг з оренди складу до витрат того періоду, в якому оплачував їх вартість, позаяк такі витрати не міг прямо пов'язати із доходами.

Що стосується транспортно-заготівельних витрат, то Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затверджене наказом Міністерства фінансів України №246 від 20.10.1999, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №751/4044, не покладає на платника податків прямого обов'язку включати витрати на оперативну оренду до складу своїх транспортно-заготівельних витрат, а відтак і обов'язку по їх пропорційному розподілу.

За наведеного, проведений ревізорами під час перевірки позивача самостійний розподіл вартості оперативної оренди на собівартість реалізованих запасів, внаслідок якого зроблено висновки про завищення ТОВ "Комфорт-Еко" витрат та, відповідно, про заниження фінансового результату на суму 47822,00 грн., не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, з огляду на те, що позивач не проводив щомісячний розподіл транспортно-заготівельних витрат у вигляді послуг оренди складських приміщень між сумою залишку запасів на кінець звітного місяця і сумою запасів, що вибули (використані, реалізовані, безоплатно передані тощо) за звітний місяць, а натомість, відносив до витрат відповідного періоду повну вартість послуг з оренди складу, є безпідставним та необґрунтованим.

За правилами пункту 10 П(С)БO 16, собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси".

За вимогами пункту 11 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

А відповідно до пункту 12, - до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

При цьому, не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) такі адміністративні витрати, як податки, збори та інші передбачені законодавством обов'язкові платежі, окрім тих податків, зборів та обов'язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід" затверджено наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України14.12.1999 року за №860/4153 (П(С)БO 15).

За правилами п.5 П(С)БO 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

А відповідно до п.8 П(С)БO 15 дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов'язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов'язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

За правилами пункту 21 П(С)БO 15 дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Отримання та оприбуткування позивачем придбаних у ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" товарів, робіт і послуг підтверджується оборотно-сальдовими відомостями і визнається відповідачем. Факт використання позивачем придбаних товарів, робіт і послуг у власній виробничій діяльності підтверджено наявними в матеріалах справи доказами і також визнається відповідачем. Обидва факти безпосередньо зазначені контролюючим органом і в акті перевірки.

Однак, відповідач вважає, що товари, роботи і послуги, за які позивач сплатив грошові кошти ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД", фактично у такого суб'єкта не придбавався, а тому витрати ТОВ "Комфорт-Еко", у тому числі і у вигляді сплаченого ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД", в ціні товарів, робіт і послуг ПДВ, не могли бути віднесені до складу витрат при визначені фінансового результату.

В той же час відповідач вважає, що товар відповідної номенклатури, як і роботи і послуги, були отримані позивачем у відповідних періодах безоплатно, а тому їх вартість підлягала включенню до доходів при визначені фінансового результату.

Такі висновки суд вважає не лише такими, що ґрунтуються на припущеннях і суб'єктивних висновках ревізорів, а й такими, що позбавлені сенсу і логіки. Вказані висновки взагалі не узгоджуються і з текстуальним розумінням відповідних стандартів бухгалтерського обліку.

За правилами п.140.4 ст.140 Податкового кодексу України (у відповідній редакції) фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму нарахованих доходів від участі в капіталі інших платників податку на прибуток підприємств, платників єдиного податку четвертої групи та на суму нарахованих доходів у вигляді дивідендів, що підлягають виплаті на його користь від інших платників податків, які сплачують авансові внески з податку на прибуток при виплаті дивідендів; на суму від'ємного значення об'єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років (з урахуванням пункту 3 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу); на суму уцінки, врахованої у фінансовому результаті до оподаткування у поточному податковому (звітному) періоді на інструменти власного капіталу, перекласифіковані у фінансові зобов'язання відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

За наведеного, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п.44.1 п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.140.4.2 п.140.4, ст.140 Податкового кодексу України, і як наслідок про завищення від'ємного значення по податку на прибуток за 9 місяців 2017 року на суму 784440,00 грн. є необґрунтованими і алогічними.

За правилами п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час існування відповідних правовідносин), об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

В силу вимог п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла впродовж 2016 року), до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/ нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В силу вимог п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла впродовж 2017 року), до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/ нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, відповідно до п.198.2. цієї статті, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

А за правилами пункту 198.6.цієї статті не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За правилами п.201, п.200.2, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла впродовж 2017 року), сума ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Таким чином, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість є факт їх придбання з метою використання в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку.

В контексті наведених вище норм чинного законодавства та досліджених документів, які є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999, судом встановлено, що господарські операції між позивачем та його контрагентом були здійснені в межах їх господарської діяльності, сторони переслідували ділову мету при їх здійсненні та понесли зміни майнового стану, що, в свою чергу, вказує на реальне настання для позивача правових наслідків, обумовлених відповідними правочинами.

Під час судового розгляду достеменно встановлено, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Крім того, позивачем підтверджено, а відповідачем не спростовано факт використання позивачем придбаних у ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" товарів, робіт і послуг у власній господарській діяльності. Не спростовано також і господарський сенс відповідних операцій.

Нормою пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в тому разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків. Це поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту для визначення об'єкта оподаткування з податку на додану вартість, і за її змістом, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно. Однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

В ході податкової перевірки, результати якої оскаржуються, відповідачем не зібрано, а в ході судового розгляду - не надано, жодного доказу на підтвердження факту нереальності вчинення господарських операцій між позивачем і ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД".

При цьому, суд звертає увагу на те що, висновки відповідача про безтоварність господарських операцій позивача ґрунтуються та аналізі Єдиного реєстру податкових накладних, за даними яких ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" не придбавав товар (роботи і послуги) тієї номенклатури, яка поставлена позивачу.

Разом з тим, суд зауважує, що такі умовиводи базуються виключно на припущеннях, позаяк ТОВ "ТРЕЙДЗАХІД" мало як право, так і можливість придбавати товари, роботи і послуги у осіб, які не є платниками ПДВ, що апріорі зумовлює відсутність відповідних відомостей у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд також звертає увагу на те, що предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, які були, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на формування податкового кредиту. Відтак, не можуть бути безумовним свідченням правомірності висновків податкового органу результати аналізу баз даних ДФС, які, тим більше стосуються не позивача, а його контрагента.

З огляду на вказане, суд вважає висновки відповідача про нереальність господарських операцій позивача такими, що базуються виключно на припущеннях, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і фактично повністю спростовуються матеріалами справи, а відтак не беруться судом до уваги.

Також суд звертає увагу на те, що діючий Податковий кодекс України не ставить в залежність право віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Формування податкового кредиту є правом окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом інших осіб, їх звітності та податкової дисципліни. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету або встановлено порушення податкового законодавства з боку контрагента, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Також позивач не може нести відповідальність за дії контрагентів, які на думку податкового органу є "сумнівними" чи "фіктивними" суб'єктами господарювання.

Поряд з цим, суд зауважує, що перевіркою, а також в ході розгляду справи судом не встановлено жодних фактів, які б свідчили про те, що діяльність позивача спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

З огляду на все вищевказане, суд вважає, що в діях позивача, як платника податку, не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, доцільності та діловій меті здійснення господарської діяльності, що підтверджується наявністю належним чином оформлених та досліджених судом документів.

Поряд з цим, суд, керуючись вимогами частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне врахувати висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес АД проти Болгарії" (№3991/03), відповідно до яких, платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню; у разі, якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

В той же час, відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідач не подав жодних доказів на підтвердження того, що позивач у справі діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які, можливо, допускав його контрагент, або що його діяльність спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

За наведеного, висновки відповідача про порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 , п.200.4, п.201.10 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму 686659,00 грн. та завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2017 року на суму 4412,00 грн. протиправними і безпідставними.

З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області №, № та № від 14.08.2018 не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частини другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування відповідних рішень суб'єкта владних повноважень.

Відтак позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вимог підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 (ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру юридичною особою - 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; немайнового - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб), позивачу належало сплатити судовий збір у розмірі: 12874,86 грн. - за вимогу майнового характеру, а саме, про скасування податкового повідомлення-рішення № про донарахування грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 858323,75 грн. та двічі по 1762,00 грн. - за дві вимоги немайного характеру, а саме, про скасування податкових повідомлень-рішень № та № про зменшення розмірів від'ємного значення.

За наведеного присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена ним сума судового збору у розмірі 16398,86 грн.

Надмірно сплачена позивачем сума судового збору може бути повернута ухвалою суду за письмовим клопотанням останнього.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Еко" (, вул.Д.Галицького, 19, офіс 603, м.Рівне, 33027 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (, вул.Відінська,12, м.Рівне, 33023) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 14.08.2018, згідно якого Товариству з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Еко" визначено суму податкового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" в розмірі 858323,75 грн., в тому числі 686659,00 грн. - за податковими зобов'язаннями та 171664,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 14.08.2018, згідно якого Товариству з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Еко" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2017 року на 4412,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області № від 14.08.2018, згідно якого Товариству з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Еко" зменшено розмір від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 9 місяців 2017 року на 784440,00 грн.

Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю "Комфорт-Еко" за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління ДФС у Рівненській області судові витрати у сумі сплаченого судового збору, а саме 16398,86 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 09 січня 2019 року.

Суддя Друзенко Н.В.