Справа № 806/2973/18
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2973/18

Головуючий у 1-й інстанції: Попова Оксана Гнатівна

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

17 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року (суддя Попова О.Г.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Корольовського району Департамента соціальної політики Житомирської міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання провести розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів і індексацію зарплати,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Корольовського району Департамента соціальної політики Житомирської міської ради, в якому просив:

- визнати дії Управління соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира щодо компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, щодо індексації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати, щодо компенсації несвоєчасної виплати сум індексації заробітної плати, щодо знецінення грошових коштів ОСОБА_2 і порушення права на володіння майном - протиправними;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира провести розрахунок і виплатити, як складової належної ОСОБА_2 заробітної плати без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи були такі суми нараховані: компенсацію втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати частини заробітної плати за період з 01 липня 1997 року по 01 серпня 2017 року, враховуючи сплачену заборгованість на суму 18 253,74 грн; індексацію заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати за період з 01 липня 1998 року по 01 серпня 2017 року, враховуючи сплачену заборгованість на суму 18 253,74 грн; компенсацію несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян у вигляді пенсії за період з 25 лютого 2005 року по 15 травня 2018 року; відсотки в розмірі облікової ставки Нацбанку за весь час позбавлення ОСОБА_2 володіння своїм майном з 01 липня 1998 року по 15 травня 2018 року, враховуючи сплачену заборгованість на суму 18 253,74 грн..

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що відповідачем при виконанні постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2010 року безпідставно не було проведено індексацію належної позивачу заробітної плати, а виплата коштів за рішенням суду була проведена лише 01 серпня 2017 року. Апелянт вважає, що має право на отримання: компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати частини заробітної плати; індексації заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати; компенсації несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян у вигляді пенсії; виплати відсотків в розмірі облікової ставки Нацбанку за весь час його позбавлення володіння своїм майном у вигляді грошових коштів.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що в даному випадку виплата за рішенням суду позивачу має одноразовий характер. Тобто відсутні законні підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, посилання апелянта на ст. 95 КЗпП України, на думку відповідача є безпідставним, оскільки заробітної плати в управлінні праці та соціального захисту населення Корольовського району Департамента соціальної політики Житомирської міської ради ОСОБА_3 не отримував, тому що у трудових відносинах з ним не перебував.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2010 року у адміністративній справі №2а-4809/2010 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира, управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради. Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира на користь ОСОБА_2 недовиплачені кошти, передбачені статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у сумі 18 253,74 грн. за період з 01 липня 1998 року по 01 квітня 2004 року. Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради на користь ОСОБА_2 недовиплачені кошти, передбачені статтею 37 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у сумі 2 338,30 грн. за період з 01 квітня 2009 року по 01 січня 2010 року. Згідно відмітки на наявній у матеріалах справи копії постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2010 року у справі №2а-4809/2010, постанова суду набрала законної сили 20 грудня 2010 року.

30.12.2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою в якій повідомив, що у серпні 2017 року йому було здійснено остаточну виплату коштів на його картковий рахунок за постановою від 08.12.2010 року, однак в порушення норм Кодексу законів про працю України, не було проведено індексацію заробітної плати. У зв'язку з наведеним просив компенсувати та індексувати несвоєчасно виплачену зарплату.

Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м.Житомира, листом вих. №160/05-09 від 10.01.2018 року повідомило позивача, що його заяву від 31.12.2017 розглянуто. Відповідно до частини третьої статті 2 Закону України "Про індексацію доходів населення" соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер індексації не підлягають. Проведена ОСОБА_2 виплата по рішенню суду є соціальною виплатою і носить разовий характер, що не підлягає індексації. Таким чином, рішення суду виконано у повному обсязі.

Державна казначейська служба України, листом вих. №5-13/2459-6347 від 17.04.2018 року повідомила позивачу, що його заяву від 28.03.2018 розглянуто, у зв'язку з чим надіслала копії платіжних доручень від 19.07.2016 №28246 та від 03.08.2017 №185, №607, №608, №609 про перерахування коштів на користь ОСОБА_2.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права, позовні вимоги щодо проведення розрахунку та виплати щодо компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині проведення розрахунку та виплати позивачу індексації коштів, нарахованих позивачу постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2010 року у адміністративній справі №2а-4809/2010, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказана виплата є соціальною та має разовий характер, а тому у відповідності до положень Закону №1282-XII та Порядку №1078 не підлягає індексації.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати індексації суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані позовні вимоги є похідними від вимоги щодо розрахунку та виплати індексації коштів, нарахованих позивачу постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2010 року у справі №2а-4809/2010, а тому також не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати відсотків в розмірі облікової ставки Нацбанку за весь час позбавлення позивача володіння своїм майном з 01 липня 1998 року по 15 травня 2018 року, враховуючи сплачену заборгованість на суму 18 253,74 грн, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання регулюються Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901-VI).

Частиною першою статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901-VI) визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №4901-VI компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Положеннями частини четвертої статті 5 Закону №4901-VI встановлено, що у разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею першою Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III (далі - Закон №2050-III) визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з статтею 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Положеннями статті 6 Закону №2050-III врегульовано, що компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Згідно з статтею 7 Закону №2050-III відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Відповідальність власника або уповноваженого ним органу (особи) за несвоєчасну виплату доходів визначається відповідно до законодавства.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати встановлено Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Пунктом 2 Порядку №159 визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

У відповідності до пункту 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Позивач вважає, що у зв'язку із тривалою невиплатою коштів за рішенням суду він має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв'язку із порушенням строків виплати. Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, вказана виплата призначена позивачу за рішенням суду та була виплачена у повному обсязі органами Державної казначейської служби України у відповідності до положень Закону №4901-VI, а тому визначаючи можливі правові наслідки несвоєчасного перерахування коштів при виконанні рішення суду слід застосовувати спеціальне законодавство, зокрема, положення Закону №4901-VІ.

Таким чином, враховуючи положення статті 5 Закону №4901-VІ, нарахування та виплата компенсації за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду має проводитися органами Державної казначейської служби України, а не безпосередньо боржником за рішенням суду.

Що стосується позовних вимог в частині проведення розрахунку та виплати позивачу індексації коштів, нарахованих позивачу постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2010 року у адміністративній справі №2а-4809/2010, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана виплата є соціальною та має разовий характер, а тому у відповідності до положень Закону №1282-XII та Порядку №1078 не підлягає індексації. Крім того, вказаними нормативно-правовими актами та підзаконними нормативно-правовими актами також не регламентовано індексацію разових соціальних виплат, призначених за рішенням суду.

Також відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 95 Кодексу законів про працю в Україні у зв'язку із фактом не перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині нарахування та виплати індексації не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати відсотків в розмірі облікової ставки Нацбанку за весь час позбавлення позивача володіння своїм майном з 01 липня 1998 року по 15 травня 2018 року, враховуючи сплачену заборгованість на суму 18 253,74 грн., суд апеляційної інстанції враховує, що за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав. Як вірно зазначив суд першої інстанції, оскільки вказані позовні вимоги стосуються неможливості реалізації позивачем свого права власності та володіння на кошти, то у даному випадку наявний спір про право.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30.03.2016 (справі №6-495цс16) та підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 (справа № П/811/1917/14), висновки якого, відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, зважаючи на юридичну природу спірних правовідносин, позовні вимоги в частині нарахування та виплати відсотків в розмірі облікової ставки Нацбанку за весь час позбавлення позивача володіння своїм майном з 01 липня 1998 року по 15 травня 2018 року, враховуючи сплачену заборгованість на суму 18 253,74 грн. не підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог позивача, з'ясував всі обставини справи, які мають значення для її вирішення та не допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що вказує на безпідставність доводів апелянта.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5