Справа № 120/4141/18-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 січня 2019 р. Справа № 120/4141/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області

про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Іллінецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі - Іллінецьке ОУПФУ Вінницької області, відповідач). Відповідно до змісту позовних вимог позивач просить суд: визнати неправомірними дії Іллінецького ОУПФУ Вінницької області щодо відмови у здійсненні їй (позивачеві) перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 № 24; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця з 01.03.2018 у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 № 24 на підставі довідки про заробітну плату № 03/11/128 та № 03/11/129 від 26.02.2018 із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її початкового призначення в розмірі 90% з урахуванням раніше проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 01.11.1985 по 22.03.2011 працювала на державній службі, має загальний стаж роботи 37 років, в тому числі стаж державної служби 25 років 2 місяці, перебуває на пенсійному обліку, пенсія призначена відповідно до ст. 33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 в розмірі 90 відсотків заробітку. Вказує, що 25.02.2018 звернулася до Іллінецького ОУПФУ Вінницької області, 23.04.2018 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та 29.05.2018 до Міністерства соціальної політики України із заявами про перерахунок пенсії державного службовця на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів", Постанови Кабінету Міністрів від 25.01.2018 №24 та відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" №3723 від 16.12.1993 і № 432-VІ від 16.01.2003 "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу", що діяли на час призначення пенсії, та довідки про заробітну плату державного службовця на відповідній посаді, з якої була призначена пенсія, однак на вказані заяви було надані відмови.

ОСОБА_1 вважає, що відмова Іллінецького ОУПФУ Вінницької області у здійсненні такого перерахунку та виплаті пенсії в підвищеному розмірі не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону. Враховуючи, що ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №723-ХІІ (в редакції, що була чинна на час призначення мені пенсії) передбачала, що у випадку збільшення розміру зарплати державним службовцям, непрацюючі пенсіонери державної служби мають право на перерахунок пенсії, оскільки положення Закону містить норму, яка передбачала, що у разі підвищення розміру зарплати працюючим державного службовцям, а також у звязку з набуттям права на пенсійне забезпечення державним службовцям здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. На переконання позивача, таке право вона набула до прийняття нового Закону "Про державну службу" та інших нормативно правових актів, що скасовують це право. Посилання органу Пенсійного фонду на пункт 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" позивач вважає неприйнятним, виходячи з того, що ця норма стосується лише призначення, а не перерахунку вже призначених пенсій. Відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму застосування норми ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, ОСОБА_2 України "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу", який має вищу юридичну силу, як зазначає позивач, не може бути перешкодою для реалізації передбаченого законом права на перерахунок пенсії.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

За правилами частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою від 03.12.2018 відкрито провадження у справі та, зокрема, встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Копію зазначеної ухвали позивач та відповідач отримали 10.12.2018, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення та розпискою.

У строк, встановлений судом, відповідач надав на адресу суду відзив (вх. № 59024 від 20.12.2018), у якому заперечує проти задоволення позовних вимог, вважаючи позов таким, що не підлягає задоволенню. Свою позицію мотивує тим, що пенсійне забезпечення на момент виходу позивача на пенсію визначалися Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723. Зазначає, що з 01.06.2015 розділом III "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії були призначені відповідно до Закону №3723. У звязку з набранням чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889 скасовано, зокрема, статтю 37-1 Закону №3723, яка передбачала проведення перерахунку пенсій у разі підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям. Відповідач також зазначає, що відповідно до статті 90 Закону №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, ОСОБА_2 №3723, крім статті 37, що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Закону № 889, визначено таким, що втратив чинність. Вказує, що Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких Законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який набрав чинності 11.10.2017, впроваджено єдиний підхід до обчислення пенсій відповідно до Закону №1058. Пунктом 13 розділу XV "Прикінцеві положення Закону №1058" передбачено, що розмір пенсії державних службовців, установлений до дня набрання чинності Законом №2148 (до 11.10.2017), не переглядається та пенсія не індексується. Зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" скасовано пункт 4 постанови КМУ №865 від 31.05.2000, яким визначався механізм перерахунку пенсій , призначених відповідно до Закону №3723. Здійснення перерахунку зазначених пенсій, проводиться лише у випадку коли до пенсійних виплат входять складові, розмір яких залежить від розміру прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, однак у складі пенсії позивача, як зазначає відповідач, такі виплати відсутні. З урахуванням наведеного, Іллінецьке ОУПФУ Вінницької області вважає, що діяло правомірно та в межах чинного законодавства, а отже будь-яких прав, свобод та інтересів позивача не порушено.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 14.09.2011, перебуває на обліку в Іллінецькому ОУПФУ Вінницької області. 26.02.2018 позивач звернулася до Іллінецького ОУПФУ Вінницької області, 23.04.2018 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та 29.05.2018 до Міністерства соціальної політики України із заявами про перерахунок пенсії державного службовця на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів", Постанови Кабінету Міністрів від 25.01.2018 №24 та відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" №3723 від 16.12.1993 і № 432-VІ від 16.01.2003 "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу", що діяли на час призначення пенсії, та довідки про заробітну плату державного службовця на відповідній посаді, з якої була призначена пенсія, однак на вказані заяви було надані відмови. Зокрема, листом Іллінецького ОУПФУ Вінницької області від 12.03.2018 № О-33-03 з посиланням на зміни в законодавстві, що регулюють питання перерахунку пенсій колишнім державним службовцям, ОСОБА_1 роз'яснено про відсутність підстав для видачі довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям. Зазначено, що з 01.06.2015 раніше призначені пенсії не перераховуються, а перераховуються лише складові пенсійної виплати (надбавки, підвищення, доплати, тощо), що визначаються залежно від розміру прожиткового мінімуму.

Вважаючи неправомірними дії Іллінецького ОУПФУ Вінницької області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати держаним службовцям, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходив з такого.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ. Зокрема, ч. 1 ст. 37-1 цього Закону (у редакції, чинній до 01.01.2015) передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

01.01.2015 набрав чинності ОСОБА_2 України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, яким, зокрема, ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення перерахунку пенсії було визначено Постановою КМУ від 31.05.2000 № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії". Пунктами 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Мінсоцполітики.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: "форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики".

Внесені згідно з Постановою КМУ № 1013 зміни до Постанови КМУ № 865 підлягали застосуванню з 01.12.2015.

10.12.2015 прийнято ОСОБА_2 України "Про державну службу" № 889-VIII, який регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням. У зв'язку з набуттям з 01.05.2016 чинності зазначеним Законом, положення Закону № 3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII).

Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, ст. 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.

Після прийняття Кабінетом Міністрів України 09.12.2015 постанови № 1013 та набранням чинності з 01.05.2016 Законом № 889-VIII чинним законодавством України не передбачено можливості перерахунку органами Пенсійного фонду України пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

На виконання п. 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" від 14.09.2016 № 622, на підставі якої втратили чинність, зокрема, Постанова КМУ № 865.

Отже, станом на дату призначення позивачу пенсії державного службовця чинне на той час законодавство передбачало умови і порядок перерахунку її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою. Проте надалі законодавче регулювання цих відносин зазнало змін.

ОСОБА_2 України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII, яким, зокрема, статтю 37-1 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, ні стаття 90 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07.07.1989 у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини.

У рішенні від 17.10.1986 у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі за заявою ОСОБА_3 проти України № 43331/12, Суд, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними. Також вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Ураховуючи наведені вище положення джерел права, суд дійшов висновку, що з 01.12.2015 - початку застосування Постанови КМУ № 1013, та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом № 889-VIII, який інакше врегульовує правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за ст. 37 Закону № 3723-XII, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений Верховним Судом України у постанові від 07.11.2017 у справі № 398/4332/16-а, Верховним Судом у постановах від 23.01.2018 у справі № 745/458/16-а, від 03.04.2018 у справі № 646/10879/16-а, від 13.07.2018 у справі № 644/6645/16-а, від 19.12.2018 у справі № 440/1654/17.

Відтак оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість її перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Безпідставними є посилання позивача на те, що відповідно до ст. 22 Конституції України зміни в законодавстві (які звужують зміст та обсяг існуючих прав) не повинні застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки відсутність правового регулювання відносин щодо перерахунку пенсій держаним службовцям не може свідчити про звуження існуючих прав позивача саме з боку органів Пенсійного фонду України.

Також безпідставним є посилання позивача на те, що відповідно до ст. 58 Конституції України права на перерахунок пенсії не можуть бути позбавлені державні службовці, які вже вийшли на пенсію, оскільки право на перерахунок пенсії у відповідної особи виникає станом на час виникнення обставин, з якими особа пов'язує право на такий перерахунок, а не з часу призначення їй пенсії.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, тому позовні вимоги позивача в задоволенню не підлягають.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (22700, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

Іллінецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області (22700, м. Іллінці, вул. Соборна, 27, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович