Справа № 140/2115/18
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2115/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання Савчук О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, визнання незаконним рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулася в суд з позовом до Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області (далі - Старовижівська селищна рада, відповідач) про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, визнання незаконним рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Старовижівська селищна рада, посилаючись на незаконний пункт 2.1 1 розділу 2 Порядку надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді, затвердженого рішенням селищної ради від 09.10.2013 року № 23/5 із змінами внесеними рішенням селищної ради від 13.07.2017 року № 16/4, рішенням від 25.06.2018 року № 24/19 відмовила позивачу у передачі безоплатно у власність земельної ділянки, загальною площею 0,1365 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 з кадастровим номером № НОМЕР_2, так як на земельній ділянці не споруджено фундамент житлового будинку.

Позивач вказує на те, що в порушення вимог Конституції України, Земельного кодексу України відповідачем прийнято та затверджено вищевказаний Порядок надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді, яким фактично у примусовому порядку зобов'язано громадян України, які бажають отримати у порядку безоплатної приватизації земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, на протязі року виготовити правовстановлюючі документи для передачі таких земельних ділянок в оренду та із встановленням, при цьому, додаткової умови - зведення на такій земельній ділянці фундаменту майбутнього будинку, в той час як чинним законодавством України це не передбачено.

Також зазначає, що при прийнятті рішення від 25.06.2018 року № 24/19 про відмову у передачі безоплатно у власність вказаної земельної ділянки Старовижівською селищною радою не дотримано вимоги частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, яка встановлює виключні підстави для відмови у наданні дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою для подальшого надання таких земельних ділянок у порядку безоплатної приватизації.

На думку позивача, фактичною та єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення землевпорядної документації на земельну ділянку вказаної категорії є незаконний Порядок надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді, оскільки ним встановлена додаткова підстава для відмови у наданні такого дозволу.

З урахуванням наведеного позивач просить визнати протиправним рішення Старовижівської селищної ради від 25.06.2018 року № 24/19 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 про передачу земельної ділянки у власність» та зобов'язати відповідача винести дану заяву на наступну сесію вказаного органу місцевого самоврядування для прийняття мотивованого рішення згідно статті 118 Земельного кодексу України; визнати незаконним рішення Старовижівської селищної ради від 09.10.2013 року № 23/5 «Про порядок надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва на території селищної ради» із змінами внесеними рішенням селищної ради від 13.07.2017 року № 16/4 «Про внесення змін до рішення селищної ради від 09.10.2013 року № 23/5 «Про порядок надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва на території селищної ради».

Ухвалою суду від 30.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, з урахуванням особливостей, визначених статтею 264 КАС України, та призначено у даній справі підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що селищною радою як представником інтересів територіальної громади відповідно до статей 40, 83 Земельного кодексу України 09.10.2013 року № 23/5 було прийнято рішення «Про порядок надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва на території Старовижівської селищної ради». Згідно пункту 1.1 Порядку земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва надаються в оренду для зазначених цілей. Приймаючи зазначене рішення селищна рада виходила з того, що згідно частин першої-третьої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, при цьому селищна рада як власник комунального майна встановила одинакові умови для всіх жителів територіальної громади щодо надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Враховуючи те, що рішення селищної ради від 09.10.2013 року № 23/5 прийнято в межах закону, не скасоване та є чинним, відтак позивачу рішенням ради від 25.06.2018 року № 24/19 відмовлено у передачі земельної ділянки у власність.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що при прийнятті Порядку надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді, відповідач вийшов за межі своїх повноважень, змінивши передбачений Земельним кодексом України порядок безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, і встановила у ньому певні умови набуття права власності, а саме, що лише після зведення фундаменту майбутнього будинку на цій земельній ділянці позивач має право за рішенням ради оформити право власності на дану земельну ділянку, чим обмежила її права, гарантовані як громадянину України.

Ухвалою суду від 26.11.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.12.2018 року.

У судовому засіданні 20.12.2018 року позивач підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у заявах по суті, та просила їх задовольнити, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити.

20.12.2018 року у судовому засіданні оголошувалась перерва у розгляді справи до 10.01.2019 року.

У судове засідання 10.01.2019 року позивач та представник відповідача не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи наведене розгляд справи проведено судом за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року, у справі № 168/832/17 за позовом ОСОБА_1 до Старовижівської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії встановлено, що 03.07.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Старовижівської селищної ради з заявою щодо розгляду на сесії Старовижівської селищної ради питання про передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0, 1365 га, що знаходиться за адресою: смт. Стара Вижівка, вул. Мисливська, 21 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Листом заступника голови Старовижівської селищної ради В. В. Бондаря від 02.08.2017 року №401/2.4/2-17, позивачу, з посиланням на п. 2.1 Порядку, затвердженого рішенням сесії Старовижівської селищної ради від 09.10.2013 року №23/5 «Про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва на території Старовижівської селищної ради», рекомендовано звернутися до Старовижівської селищної ради з відповідною заявою після зведення фундаменту майбутнього будинку на даній ділянці.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2018 року у справі № 168/832/17 визнано протиправною бездіяльність Старовижівської селищної ради щодо невинесення на розгляд сесії Старовижівської селищної ради заяви громадянки ОСОБА_1 про передачу у власність земельної ділянки та зобов'язано Старовижівську селищну раду винести на розгляд сесії Старовижівської селищної ради заяву громадянки ОСОБА_1 про передачу у власність земельної ділянки.

25.06.2018 року Старовижівська селищна рада, розглянувши заяву громадянки ОСОБА_1 про передачу у власність земельної ділянки, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі № 168/832/17, на підставі пункту 2.1 розділу 2 Порядку надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді, затвердженого рішенням селищної ради від 09.10.2013 року № 23/5 «Про порядок надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва на території Старовижівської селищної ради» із змінами внесеними рішенням селищної ради від 13.07.2017 року № 16/4, прийняла оскаржуване рішення № 24/19 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1», відповідно до якого відмовлено позивачу у передачі безоплатно у власність земельної ділянки, загальною площею 0,1365 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 з кадастровим номером № НОМЕР_2, так як на земельній ділянці не споруджено фундамент житлового будинку.

Позивач, не погоджуючись із рішенням Старовижівської селищної ради від 09.10.2013 року № 23/5 із змінами внесеними рішенням селищної ради від 13.07.2017 року № 16/4, яким встановлено порядок надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, та рішенням від 25.06.2018 року № 24/19, яким позивачу відмовлено у передачі безоплатно у власність земельної ділянки, оскаржила їх в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку рішенню Старовижівської селищної ради від 09.10.2013 року № 23/5 «Про порядок надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва на території селищної ради» із змінами внесеними рішенням селищної ради від 13.07.2017 року № 16/4 (далі - Порядок надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді), суд зазначає, що останнє є нормативно-правовим актом, оскільки прийняте суб'єктом владних повноважень (органом місцевого самоврядування), змінює норми права, поширюється на невизначене коло осіб та спрямоване на правове регулювання земельних відносин, пов'язаних із наданням в оренду та передачу у власність земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва.

Відтак, розгляд цієї справи проведено в порядку адміністративного судочинства, за правилами загального позовного провадження, з урахуванням особливостей, визначених статтями 264, 265 КАС України, а відповідне оголошення щодо оскарження вказаного рішення було опубліковане 17.11.2018 року у Старовижівській районній газеті «Сільські новини».

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом статті 14 Конституції України, з якою кореспондуються приписи частин першої, другої статті 373 Цивільного кодексу України та статті 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами першою-третьою статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Частинами першою, другою статті 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно з статтею 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до частин першої-другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Також статтею 144 Конституції України, з якою кореспондується частина перша статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною першою статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Також статтею 40 Земельного кодексу України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно із частинами першою, другою статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

За приписами частин шостої - одинадцятої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Отже, вказаними правовими нормами встановлено чіткий порядок, підстави та строки передачі земельної ділянки у власність громадян.

Разом з тим, ні в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні», ні у Земельному кодексі України не міститься норма, яка б надавала можливість органам місцевого самоврядування встановлювати обмеження щодо реалізації законних прав, в тому числі права власності на земельну ділянку.

Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування не можуть скасовувати чи обмежувати права громадян, які надані Конституцією та чинним законодавством України, в тому числі і право власності на землю та встановлювати порядок його набуття інший, ніж передбачено нормативними актами вищої юридичної сили.

В ході розгляду даної справи встановлено, що Порядок надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді прийнятий з метою впорядкування та оперативного вирішення питань, пов'язаних із наданням в оренду та передачу у власність земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва на території Старовижівської селищної ради після розмежування земель державної та комунальної власності.

На думку суду, в цілому (за винятком пунктів 1.8, 1.14 розділу 1, абзацу першого пункту 2.1 розділу 2) положення спірного Порядку надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді не суперечать вимогам чинного законодавства України, оскільки статтею 40 Земельного кодексу України передбачено можливість надання земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом, за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, у власність громадян або надання їх в оренду.

Разом з тим, пункти 1.8, 1.14 розділу 1, абзац перший пункту 2.1 розділу 2 вказаного Порядку не узгоджуються з положеннями Конституції України, Земельного кодексу України, з огляду на таке.

Так, пунктом 1.8, 1.14 розділу 1 Порядку надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді передбачено, що громадянин зобов'язаний на протязі року виробити правовстановлюючі документи на оренду земельної ділянки та розпочати будівництво житлового будинку. В разі порушення строків рада може порушувати питання про розірвання договору оренди. Фізичні та юридичні особи, які отримують в користування земельні ділянки, зобов'язані розробити проектну документацію, отримати дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та розпочати будівництво.

Однак, ні Земельним кодексом України, ні Законом України «Про оренду землі» не покладено на громадян, яким надано земельну ділянку в оренду, обов'язку протягом року розпочати будівництво житлового будинку.

Також абзацом першим пункту 2.1 розділу 2 вказаного вище Порядку (зі змінами внесеними рішенням селищної ради від 13.07.2017 року № 16/4) встановлено, що фізичні або юридичні особи, яким відводилась в оренду земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і які правом на передачу безоплатно у власність земельної ділянки по даному виду використання в межах норм, визначених Земельним кодексом України ще не скористались, після зведення фундаменту майбутнього будинку на цій земельній ділянці, мають право, за рішенням ради, оформити право власності на дану земельну ділянку.

Тобто, відповідач вказаним пунктом встановив додаткові умови набуття права власності на земельну ділянку, які не передбачені законом, а саме оформлення права власності на земельну ділянку, яка надана в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, можливе лише після зведення фундаменту майбутнього будинку на даній ділянці. У такий спосіб відповідач обмежив конституційне право громадян на отримання землі у власність.

На думку суду, Старовижівська селищна рада, встановлюючи додаткові обов'язки (умови) для громадян, які передбачені у пунктах 1.8, 1.14 розділу 1, абзаці першому пункту 2.1 розділу 2 Порядку надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді (зі змінами внесеними рішенням селищної ради від 13.07.2017 року № 16/4), перевищила свої повноваження.

Відповідно до частини дев'ятої статті 264 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку, що лише пункти 1.8, 1.14 розділу 1, абзац перший пункту 2.1 розділу 2 Порядку надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді, прийняті з перевищенням наданих відповідачу повноважень, тому позовні вимоги про визнання незаконним рішення Старовижівської селищної ради від 09.10.2013 року № 23/5 належить задовольнити частково шляхом визнання протиправними та нечинними пункти 1.8, 1.14 розділу 1, абзац перший пункту 2.1 розділу 2 вказаного вище Порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, тобто, суд не може встановлювати інший строк втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним протиправним та нечинним.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним рішення Старовижівської селищної ради від 25.06.2018 року № 24/19 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 про передачу земельної ділянки у власність» та зобов'язати відповідача винести дану заяву на наступну сесію вказаного органу місцевого самоврядування для прийняття мотивованого рішення згідно статті 118 Земельного кодексу України, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, вказаною нормою визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, чинним законодавством України не передбачено права суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі № 545/808/17.

Судом встановлено, що фактичною підставою для відмови позивачу у передачі безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, став пункт 2.1 розділу 2 Порядку надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді, а саме на вказаній земельній ділянці не споруджено фундамент житлового будинку.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що неспорудження фундаменту житлового будинку на земельній ділянці не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та у наданні її у власність, оскільки така підстава не передбачена у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що рішення Старовижівської селищної ради від 25.06.2018 року № 24/19 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1». прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, позивачу безпідставно відмовлено у її заяві про безоплатну передачу у власність земельної ділянки, з підстави, зазначеної у вказаному рішенні, у зв'язку із чим з наведених вище мотивів та підстав, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання незаконним (протиправним) рішення та зобов'язання вчинити дії підлягають до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування рішення від 25.06.2018 року № 24/19 та зобов'язання відповідача у встановленому законом порядку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про передачу у власність земельної ділянки, площею 0,1365 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та прийняти мотивоване рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, сплачений відповідно до квитанції від 23.10.2018 року № 0.0..1 у загальній сумі 2114,40 грн., пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись статтями 243 ч. 3, 245, 246, 250, 264-265 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та нечинними пункти 1.8, 1.14 розділу 1, абзац перший пункту 2.1 розділу 2 Порядку надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва по Старовижівській селищній раді, затвердженого рішенням Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області від 09.10.2013 року № 23/5 «Про порядок надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва на території Старовижівської селищної ради» із змінами внесеними рішенням селищної ради від 13.07.2017 року № 16/4.

Визнати протиправним та скасувати рішення Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області від 25.06.2018 року № 24/19 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1».

Зобов'язати Старовижівську селищну раду Старовижівського району Волинської області (44400, Волинська обл., смт. Стара Вижівка, вул. Незалежності, 52, ідентифікаційний код 04333224) у встановленому законом порядку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про передачу у власність земельної ділянки, площею 0,1365 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та прийняти мотивоване рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області (44400, Волинська область, смт. Стара Вижівка, вул. Незалежності, 52, ідентифікаційний код 04333224) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.)

Зобов'язати Старовижівську селищну раду Старовижівського району Волинської області відповідно до вимог частини першої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України невідкладно, після набрання рішенням суду законної сили, опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено.

Рішення суду відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко

Повне рішення суду складено 21.01.2019 року.