Справа № 807/590/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3015/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Ужгородський механічний завод" на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у справі № 807/590/18 за адміністративним позовом Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області до Закритого акціонерного товариства "Ужгородський механічний завод" про стягнення заборгованості, -

суддя в 1-й інстанції - Луцович М.М.,

час ухвалення рішення - 17.09.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 17.09.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області звернулося в суд з позовом до відповідача - ЗАТ "Ужгородський механічний завод", в якому просило стягнути з останнього заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсії, призначеної за Списку № 2 ОСОБА_1, яка виникла за червень 2018 року в сумі 36439,73 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що законодавець визначив імперативною нормою, що для виникнення обов'язку підприємства відшкодовувати витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсії необхідною умовою є атестоване робоче місце. Судовими рішеннями у справі №308/13570/16-а встановлено, що робоче місце ОСОБА_1 не було атестоване. Апелянт вважає, що заборгованість має бути відшкодована саме з винної особи - Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області. Також вказує, що в порушення п. 6.4. Інструкції розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій ТДВ "Ужгородський механічний завод" не надсилався, що позбавило можливості його оскаржити. Позивач зазначив у позові відповідачем - ЗАТ «Ужгородський механічний завод» (яке ліквідоване), натомість частину доказів доданих до позову адресує ТДВ «Ужгородський механічний завод». Суд першої інстанції не надав належної оцінки цим обставинам, що призвело до винесення рішення щодо стягнення боргу з юридичної особи, яка припинена. Апелянт також вказує, що відповідно до ч.4 ст.296 КАС України докази, додані до апеляційної скарги, не були надані у суді першої інстанції, оскільки ТДВ «Ужгородський механічний завод» не було відомо про існування цього судового спору. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що у позивача відсутні докази отримання відповідачем повідомлень щодо відшкодування пільгових пенсій, оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким вони надсилались, чи повідомлення щодо причин повернення відправлення ПАТ "Укрпошта" на адресу управління не надходило. Натомість, позивачем долучались до матеріалів справи докази надсилання відповідачу, який знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30, повідомлень про відшкодування пільгових пенсій за спірний період. Також вказав, що при поданні позовної заяви помилково зазначено стару назву відповідача, разом з тим, місцезнаходження та ідентифікаційний код відповідача вказано правильно. Крім того, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правонаступником ЗАТ «Ужгородський механічний завод» є ТДВ «Ужгородський механічний завод». Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у справі №807/590/18 - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача (апелянта) - Дрюченко О.С. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Преставник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТДВ "Ужгородський механічний завод" є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, зареєстроване як такий платник в Ужгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Відповідно до абз.4 п.1 ст.2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для платників збору об'єктом оподаткування є фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п.п. "б" -"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 цього Закону.

Згідно з розрахунком сум заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгової пенсії, призначеної за Списком №2 відповідно до розділу II Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» фактичні витрати відповідача на виплату та доставку такої пенсії колишньому працівнику ТДВ "Ужгородський механічний завод" ОСОБА_1 за червень 2018 року становлять 36439,73 грн.

Пенсію за віком на пільгових умовах призначено ОСОБА_1 відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2018 року у справі №308/13570/16-а (залишене без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року), яким визнано протиправними дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та зобов'язано Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з 08 липня 2016 року здійснити призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1

Вказане судове рішення набрало законної сили.

На виконання цього рішення позивач провів виплату пільгової пенсії ОСОБА_1 за Списком №2 за спірний період у червні 2018 року в сумі 36439,73 грн., що підтверджується копією довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії №1651/02 від 15 червня 2018 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з пенсійним законодавством відповідач зобов'язаний відшкодовувати витрати органу Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, що здобули стаж, який дає право на такий вид пенсії на цьому підприємстві. Крім того, сума заборгованості підтверджена належними доказами, підстав для звільнення відповідача від її оплати чи доказів її сплати суду не надано, тому така підлягає стягненню в судовому порядку.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз.1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених згідно з п. «б» - «з» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було врегульовано Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до п.п.1,2 ст.1 якого відповідач є платником збору на обов'язкове державне пенсійне забезпечення.

Згідно з абз.4 п.1 ст.2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для платників збору, визначених п.п.1,2 ст.1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п.п."б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Абз.3 п.1 ст.4 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено ставку на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об'єкта оподаткування, визначеного абз.4 п.1 ст.2 цього Закону.

Відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється відповідно Інструкції про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19 грудня 2003 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року №64/8663.

Згідно з п.6.1 цієї Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п. 2 розд. XV Прикінцевих положень Закону N 1058-IV в таких розмірах: для платників, зазначених у підп. 2.1.1 п. 2.1 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підп. 4 п. 291.4 ст. 291 гл. 1 розд. XIV Податкового кодексу України), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абз. 1 ч. 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Приписами п.6.4 вказаної Інструкції передбачено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Відповідно до вимог п.6.8 Інструкції визначено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Згідно з п. 6.10 Інструкції відшкодування сум і фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації.

Матеріалами справи підтверджується, що Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області надсилало ТДВ "Ужгородський механічний завод" розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсії за віком, яка призначена на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1

Вказаний розрахунок сум пенсії відповідач не оскаржував ні в адміністративному, ні у судовому порядку, а тому сума вказана у розрахунку є узгодженою.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі №805/473/17-а) та Верховного Суду України (постанова від 05 червня 2012 року у справі № 21-167а12, від 25 вересня 2012 року (№№ 21-251а12, 21-293а12, 21-294а12), від 16 квітня, 10 вересня, 08 жовтня 2013 року (№№ 21-12а13, 21-215а13, 21-310а13 відповідно), від 11 лютого 2014 року у справі № 21-471а13, від 07 липня 2015 року у справі №21-735а15).

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про підставність позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії і правомірність задоволення таких вимог судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання апелянта на те, що ним не було отримано розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсії за віком, яка призначена на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1, оскільки у матеріалах справи містяться докази надсилання відповідачу, який знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30, повідомлень про відшкодування пільгових пенсій за спірний період.

Також колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що для виникнення обов'язку підприємства відшкодовувати витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсії необхідною умовою є атестоване робоче місце, разом з тим, судовими рішеннями у справі №308/13570/16-а встановлено, що робоче місце ОСОБА_1 не було атестоване, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 призначено відповідно до п."б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 січня 2018 року у справі №308/13570/16-а, яке набрало законної сили, та згідно з вимогами ст.14, 370 КАС України є обов'язковим до виконання.

Відповідно до приписів чинного пенсійного законодавства відповідач зобов'язаний відшкодовувати витрати органу Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, що здобули стаж, який дає право на такий вид пенсії на цьому підприємстві.

Таким чином, у ТДВ "Ужгородський механічний завод" виник обов'язок відшкодовувати витрати органу Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах колишньому працівнику ОСОБА_1 у зв'язку із виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.

Вказане судове рішення відповідно до ч.4 ст.78 КАС України має преюдиціальне значення у спірних правовідносинах.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та з урахуванням того, що предметом заявленого позову є, зокрема, стягнення заборгованості із відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій у судовому порядку, покликання апелянта на наявність чи відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за Списком №2 не приймаються колегією суддів до уваги.

Також колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, що заборгованість із відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій стягнена з юридичної особи, яка припинена, оскільки згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТДВ «Ужгородський механічний завод» є правонаступником ЗАТ «Ужгородський механічний завод».

При цьому, помилкове зазначення у рішення суду першої інстанції організаційно-правової форми юридичної особи - ЗАТ замість ТДВ не позбавляє суд можливості звернутися виправити допущену описку чи звернення з заявою про заміну правонаступником в порядку, визначеному КАС України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також звертає увагу на положення Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) щодо оцінки аргументів учасників справи: Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Ужгородський механічний завод" залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2018 року у справі № 807/590/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О.І. Мікула

Судді В.Я. Качмар

А.Р. Курилець

Повне судове рішення складено 21 січня 2019 року.