Справа № 607/12703/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/3535/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Сапіги В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

від відповідачів - Лахута І.Ю., Петрик Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 05.09.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, Тернопільської міської комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», третя особа без самостійних вимог на предмет спору Комунальний заклад Тернопільської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», про визнання дій протиправними, зобов'язання встановити статус учасника війни (суддя суду І інстанції: Базан Л.Т.; час та місце ухвалення (проголошення) рішення суду І інстанції: 14 год. 10 хв. 05.09.2018р. м.Тернопіль), -

В С Т А Н О В И В:

11.10.2018р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Тернопільської міської комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щодо відмови йому у встановленні статусу учасника війни; зобов'язати Тернопільську міську комісію для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановити йому статус учасника війни; сплачений судовий збір стягнути з відповідача (а.с.1-2, 22-23).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 05.09.2018р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії Тернопільської міської комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника війни; зобов'язано Тернопільську міську комісію для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», встановити ОСОБА_1 статус учасника війни; відшкодовано позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціальної політики Тернопільської міської ради 640 грн. судового збору, сплаченого ним при зверненні із позовом в суд (а.с.82-83).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.95-98).

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що апелянт вказаний відповідачем по справі, хоча судом не вчинялося будь-яких процесуальних дій щодо залучення такого до справи.

Під час вирішення справи по суті судом не враховано, що підставою для відмови позивачу у встановленні статусу учасника війни слугувала відсутність документу про безпосереднє залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, який передбачений п.2 постанови КМ України № 739 від 23.09.2015р. «Питання надання статусу учасника війни деяким особам», а саме витягу з наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції або ж витягу з наказу керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією, його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення).

Також під час винесення рішення суд дійшов помилкового висновку про підтвердження факту безпосереднього залучення ОСОБА_1 до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, який підтверджується показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були допитані в судовому засідання 05.09.2018р. Разом з тим, із показів цих свідків встановлено лише той факт, що останні працювали разом з ОСОБА_1 з метою медичного забезпечення будівельних бригад по спорудженню фортифікаційних об'єктів в м.Попасне Попаснянського району Луганської обл., але не встановлено та не підтверджено, що ОСОБА_1 безпосередньо залучався чи брав участь у забезпечені проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення.

Таким чином, виконання своїх службових обов'язків в районі проведення АТО, але не пов'язаних із заходами з протидії терористичній діяльності, які координуються ОШУ АТО, не може бути підставою для залучення до АТО.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.120-136).

Також відповідач Тернопільська міська комісія для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» подала відзив на апеляційну скаргу, в якій наполягає на задоволенні поданої апеляційної скарги (а.с.137-143).

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідачів на підтримання поданої скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, наказами Департаменту охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації № 140-в від 04.06.2015р. «Про відрядження медичних працівників в м.Попасна Луганської області» та Комунального закладу Тернопільської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 104 від 05.06.2015р. лікаря з медицини невідкладних станів Тернопільської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги КЗТОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_1 відряджено з метою медичного забезпечення будівельних бригад по спорудженню фортифікаційних об'єктів в м.Попасне Луганської обл. з 06.06.2015р. по 30.06.2015р. (а.с.5, 6).

Як вбачається з відміток на посвідченні про відрядження позивача, останній 05.06.2015р. вибув з м.Тернополя і 06.06.2015р. прибув у м.Попасне; в подальшому 29.06.2015р. вибув з м.Попасне і повернувся в м.Тернопіль 30.06.2015р. (а.с.7).

Із змісту довідки Попаснянської районної військово-цивільної адміністрації Луганської обл. № 01-08-844 від 15.06.2015р. слідує, що ОСОБА_1, як лікар з медицини невідкладних станів Тернопільської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги КЗТОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», перебував в зоні АТО для медичного забезпечення будівельних бригад по спорудженню фортифікаційних об'єктів в м.Попасне Попаснянського району Луганської обл. з 06.06.2015р. по 30.06.2015р. (а.с.8).

Згідно довідки Державного закладу «Вузлова лікарня станції Попасна ДП «Донецька залізниця» № 191 від 16.06.2015р. лікар ОСОБА_1, фельдшер ОСОБА_10, водій ОСОБА_11 доставили 13.06.2015р. на госпіталізацію до ДЗ «Вузлова лікарня ст.Папасна ДП «Донецька залізниця» ОСОБА_12, 1988 року народження, в хірургічне відділення (а.с.9).

19.09.2017р. позивач звертався до Тернопільської міської комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із заявою про встановлення статусу учасника війни.

Рішенням Тернопільської міської комісії розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», № 03 від 26.09.2017р. відмовлено ОСОБА_1 у встановленні статусу учасника війни у зв'язку з відсутністю документа про безпосереднє залучення останнього до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витягу з наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або витягу з наказу керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією) (а.с.11).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що представленими доказами і показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 доведено наявність правових підстав для надання ОСОБА_1 статусу учасника війни.

Зокрема, позивач брав безпосередню участь у забезпеченні проведення АТО, перебуваючи безпосередньо в районах АТО в період її проведення, а саме здійснював медичне забезпечення будівельних бригад по спорудженню фортифікаційних споруд у м.Попасне Попаснянського району Луганської обл. з 06.06.2015р. по 30.06.2015р. Відтак, у відповідачів були відсутніми підстави для відмови у наданні позивачу статусу учасника війни.

Висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Згідно ч.6 ст.4 Закону України № 638-ІV від 20.03.2003р. «Про боротьбу з тероризмом» до участі в антитерористичних операціях за рішенням керівництва антитерористичної операції можуть бути залучені з дотриманням вимог цього Закону й інші центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від підпорядкованості і форми власності, їх посадові особи, а також громадяни за їх згодою. Координацію діяльності суб'єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Законом України № 291-VIII від 07.04.2015р. «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України» з метою впорядкування кола осіб, які беручи безпосередню участь в антитерористичній операції, захищають незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, забезпечення належного рівня соціального захисту та гарантій цих осіб, статтю 9 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993р. «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» доповнено пунктом 13, відповідно до якого учасниками війни вважаються працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у порядку, встановленому законодавством. Порядок надання статусу учасника війни особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі у забезпеченні проведення антитерористичної операції, а також райони антитерористичної операції визначаються КМ України.

Постановою КМ України № 739 від 23.09.2015 «Питання надання статусу учасника війни деяким особам» на комісії, утворені відповідно до постанови КМ України № 458 від 26.04.1996р. «Про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» покладено розгляд питань про встановлення статусу учасника війни працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення.

Згідно п.2 вказаної постанови підставою для надання статусу учасника війни працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією, його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення), а також інші документи, видані державними органами, підприємствами, установами, організаціями, що містять відомості про безпосередню участь працівника в забезпеченні виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витяги з наказів і розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Таким чином, з метою уникнення спірних питань під час встановлення відповідними комісіями статусу учасника війни КМ України уточнив та розширив перелік документів, необхідних для встановлення статусу учасника війни працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися та брали участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення.

Як встановлено зі змісту листів-відповідей, відзиву на адміністративний позов та апеляційної скарги, позивачу відмовлено у встановленні статусу учасника війни у зв'язку з відсутністю документа про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, зокрема, витягу з наказу керівника АТЦ при СБУ.

В листі Тернопільської облдержадміністрації № 02-808/16-20 від 21.02.2017 вказано, що відповідно до постанови КМ України № 107 від 18.03.2015р. «Деякі питання забезпечення у 2015 році будівництва інженерних спору з метою зміцнення обороноздатності держави» за замовленням обласної державної адміністрації збудовано чотири фортифікаційній споруди. Будівництво вказаних об'єктів здійснювалось підрядними будівельними організаціями. У період будівництва обласна державна адміністрація не зверталась до АТЦ при СБУ та штабу АТО з клопотаннями про залучення конкретних осіб до виконання завдань АТО в районах її проведення, пов'язаних з будівництвом, оскільки необхідність оформлення документів для надання статусу учасників війни працівникам, які залучались та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення АТО, виникла після завершення будівництва та повернення усіх будівельників на місця постійної дислокації (а.с.13-14).

З архівної довідки галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 25 від 09.03.2017р. убачається, що з 16.12.2015р. сектор «С» розформований. На зберіганні в архіві знаходяться накази керівника сектору «С». Для надання інформації, чи включенні в наказ сектора «С» особи зазначені у запиті, у тому числі позивач, необхідно вказати номер наказу та дату (а.с.15).

Крім цього, допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили ту обставину, що позивач у період 06.06.2015р.-30.06.2015р. перебував в м.Попасне Луганської обл., де працював лікарем з метою медичного забезпечення будівельних бригад по спорудженню фортифікаційних споруд.

З урахуванням встановлених судом обставин та наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наданими позивачем документами підтверджено факт його перебування в зоні проведення АТО, а також участь в забезпеченні виконання завдань АТО в районах її проведення.

Віднесення вказаного населеного пункту до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО, відповідачами під сумнів не ставиться.

Щодо аргументу апелянта про те, що рішення про залучення до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення та використання сил та засобів суб'єктів боротьби з тероризмом приймає керівник АТЦ або особа, яка його заміщує, перший заступник чи заступник керівника АТЦ та покликання на ч.2 ст.13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтю 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» доповнено частиною 2 у зв'язку з необхідністю надання керівникові АТЦ більшого обсягу повноважень на залучення та використання зазначених сил і засобів з метою здійснення забезпечення повномасштабного проведення антитерористичної операції.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постанов Кабінету Міністрів України № 458 від 26.04.1996р. «Про комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни», № 739 від 23.09.2015р. «Питання надання статусу учасника війни деяким особам», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 995 від 21.10.2015р. було затверджено Положення про комісію для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни, пунктом 4 якого передбачено, що комісія зобов'язана уважно вивчити документи, заслухати пояснення громадян, які їх подали, свідків, представників державних органів і громадських організацій, дослідити інші докази, надати допомогу громадянам у розшуку документів, інших доказів, необхідних для встановлення статусу учасника війни, та в 10-денний термін з дня подання документів прийняти відповідне рішення, про що інформувати громадянина.

Згідно з пп.2 п.5 цього Положення підставою для встановлення комісією статусу учасника війни працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, відповідно до п.13 ч.1 ст.9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України), а також документи про направлення (прибуття) у відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення (витяги з наказів, розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Тернопільська міська комісія для розгляду питань, пов'язаних з встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не була позбавлена можливості уважно вивчити документи, а за необхідності надати позивачу допомогу у розшуку документів, інших доказів, необхідних для встановлення статусу учасника війни.

З долучених до матеріалів справи документів встановлено, що незважаючи на факт безпосередньої участі позивача у забезпеченні проведення АТО, надати витяг з наказу керівника АТЦ при СБУ неможливо з об'єктивних причин.

Водночас, відсутність такого документа, на переконання суду апеляційної інстанції, за сукупності встановлених обставин не може бути самостійним доказом на спростування факту залучення позивача до АТО, виконання ним завдань, безпосередньо пов'язаних з проведенням заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, забезпечення безпеки населення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наявна в суб'єкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками, якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб'єктом владних повноважень відповідного рішення.

Згідно з положеннями ст.2 КАС України справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин здійснюється з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Відтак, належним способом захисту інтересів позивача з метою відновлення порушених прав у даному випадку є зобов'язання Тернопільської міської комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни встановити позивачу відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» статус учасника війни.

При цьому, приписами ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010р. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності дій відповідачів щодо відмови позивачу у наданні статусу учасника війни та на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Стосовно допущених порушень норм процесуального права, на яких наголошує апелянт, колегія суддів виходить з наступного.

Із змісту поданих позовних заяв та ухвали суду від 13.10.2017р. про залишення позовної заяви без руху (а.с.18) слідує, що позивачем вказано первинно відповідачем Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, а на виконання зазначеної ухвали суду - Тернопільську міську комісію для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.1-2, 22-23).

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 05.09.2018р. відповідачами по справі вказані Управління соціальної політики Тернопільської міської ради і Тернопільська міська комісія для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.82-83).

Відповідно до Положення про комісію для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затв. рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 995 від 21.10.2015р. «Про комісію для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни», комісія працює при управлінні соціальної політики Тернопільської міської ради.

Згідно усталеної судової практики у тому разі, коли для попереднього розгляду певних питань створюються відповідні структури, які не є юридичними особами (в тому числі комісії), суб'єктами оскарження рішень цих структур (тобто, відповідачами) мають бути органи, при яких створені дані структури і які приймають рішення по підготовлених цими структурами питаннях.

Таким чином, судом першої інстанції вірно визначено відповідачів по справі, хоча не прийнято проміжного процесуального рішення про залучення до участі другого відповідача згідно приписів ч.4 ст.48 КАС України.

При цьому слід врахувати, що 29.05.2018р. відбулася зміна складу суду, який в силу вимог ч.14 ст.31 КАС України повторно розпочав розгляд справи по суті (а.с.73), під час судового розгляду приймав участь один представник від обох відповідачів - головний спеціаліст-юрисконсульт Управління соціальної політики Тернопільської міської ради і член Тернопільської міської комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Лахута І.Ю. (а.с.45-46, 62).

Таким чином, представник відповідачів приймав участь в розгляді справи, відповідачі фактично були залучені до справи, судом прийнято рішення із врахуванням їх позицій.

Відповідно до ч.2 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Із урахуванням фактичних обставин справи відсутність прийняття судом процесуального рішення про залучення другого відповідача за фактичної участі представника цього відповідача під час розгляду справи, визначення вірного складу сторін в самому рішенні суду, не призвело до неправильного вирішення справи, а тому не може слугувати достатньою підставою для скасування чи зміни правильного по суті судового рішення.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про підставність і обґрунтованість заявленого позову, через що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Управління соціальної політики Тернопільської міської ради.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування цього рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 05.09.2018р. в адміністративній справі № 607/12703/17 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Управління соціальної політики Тернопільської міської ради.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
В. П. Сапіга
Дата складення повного судового рішення: 16.01.2019р.