Справа № 280/5164/18
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 січня 2019 року Справа № 280/5164/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до 1. Головного управління Пенсійного фонду у Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б)

2. Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29)

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду у Запорізькій області (далі - відповідач 1), Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - відповідач 2) в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Запорізькій області в частині відмови у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області всіх необхідних документів для призначення пенсії ОСОБА_1 у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року;

зобов'язати ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Запорізькій області надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області документи, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року;

зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції від 04.07.2002 року, починаючи з 29.08.2017 року.

Ухвалою судді від 10.12.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні на 09.01.2019. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву

08.01.2019 до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що Ліквідаційна комісія ГУМВС в Запорізькій області направила листом від 18.10.2018 вих № 29/243л.к. матеріали та копії документів для призначення пенсії за вислугу років капітану міліції ОСОБА_1 до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України для подальшого оформлення та подання до територіальних органів Пенсійного фонду України за місцем проживання працівника апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що відносяться до сфери управління МВС. Листом від 31.10.2018 вих. № 22/6-5473 Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) повернув документи без опрацювання. Зазначає, що Ліквідаційна комісія ГУМВС в Запорізькій області в межах своєї компетенції зібрала пакет документів для призначення пенсії Позивачу та переправила за належністю до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У зв'язку з тим, що суддя Запорізького окружного адміністративного суду Конишева О.В. перебувала у відпустці в період часу з 28.12.2018 року по 14.01.2019 року включно, розгляд справи проводиться першого робочого дня, тобто 15 січня 2019 року.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, проходив строкову військову службу в лавах ЗС Радянської армії з 26.10.1977 року по 15.11.1979 року та службу в органах внутрішніх справ по лінії УМВС з 30.01.1980 року по 15.05.1986 року та з 27.12.1989 року по 21.03.1995 року.

29.08.2018 позивач звернувся до ГУПФУ в Запорізькій області з відповідною заявою про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням вислуги років та трудового стажу.

Листом від 10.09.2018 року № 1851/К-9, 1910/К-9 відповідач 1 відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років. В обґрунтуванні відмови зазначив, що згідно із новою редакцією Закону позивач мав би право на пенсію, якби йому на день звільнення зі служби виповнилося 45 років, та запропонував звернутись до регіонального уповноваженого органу МВС України.

На своє звернення до ГУМВС України в Запорізькій області від 29.08.2018 року з проханням підготувати та надати позивачу відповідну довідку (витяг із послужного списку особової справи) про проходження ОСОБА_1 служби з урахуванням строкової військової служби в лавах ЗС Радянської армії - позивач отримав відповідну довідку від 11.09.2018 року № 1/394 та витяг з Наказу УМВС України в Запорізькій області від 21.03.1995 року № 50 о/с.

На свої звернення від 29.08.2018 року та повторно 25.09.2018 року з проханням підготувати та направити згідно з визначеним чинним законодавством порядком до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області всі документи, необхідні для призначення позивачу пенсії з 29.08.2017 року у відповідності до п. б ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб» в редакції від 04.07.2002 року позивач отримав лист ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Запорізькій області від 16.11.2018 року № 29/258 л.к., яким позивача повідомлено, що листом Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України № 22/6-5473 від 31.10.2018 року йому відмовлено у направлені його документів до органу Пенсійного фонду України (ГУ ПФУ в Запорізькій області) з посиланням на ті ж самі підстави, що і ГУ ПФУ в Запорізькій області, а саме на те, що позивач мав би право на пенсію, якби йому на день звільнення зі служби виповнилося 45 років.

Позивач не погодившись з такими діями відповідачів, звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» який діяв на 30.10.2004 року (на день виникнення права на пенсію), особам офіцерського складу, прапорщикам i мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років i більше, з яких не менше 12 років i 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній oxopоні (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів i за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до статті 1 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом за наявності встановленої ним вислуги на військовій службі та службі в органах внутрішніх справ, мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Редакція пункту "б" статті 12 Закону № 2262-XII протягом дії цього закону змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби. У певний час існували положення статті, за якими військовослужбовець (прирівняні до них особи) міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років за наявності трудового стажу 25 років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить вислуга в органах внутрішніх справ та на військовій службі.

Так, пункт "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в редакції Закону від 9 квітня 1992 року передбачав право на пенсію за вислугу років осіб офіцерського складу та осіб середнього, старшого і вищого складу органів внутрішніх справ, які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із хворобою, скороченням штатів або обмеженим станом здоров'я і які на день звільнення досягли 45-річного віку та мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Проте, в редакції п. "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 4 липня 2002 року умова досягнення 45-річного віку та наявності загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ саме на день звільнення, була замінена словами "незалежно від підстав та часу звільнення".

Тобто після набрання чинності зазначеного Закону в редакції від 4 липня 2002 року умова досягнення 45-річного віку та наявності загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ саме на день звільнення відпала та братися до уваги не може.

Крім того, у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005 року № 4 «Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» роз'яснено, що може бути призначена пенсія військовослужбовцям раніше звільненим зі служби за умов встановлених пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Суд вважає за необхідне зазначити, що редакція Закону на яку посилаються відповідачі була прийнята після 04 квітня 2006 року та набрала чинності 29.04.2009 року, тобто, вже після того, як позивач мав право на цю пенсію, тому нова редакція Закону не може застосовуватись до правовідносин які вже виникли, так як Закон зворотної сили в даному випадку не має.

Крім того, виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України, розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2015 року у справі № 21-630а14, в постанові від 06 лютого 2012 року у справі № 21-322а11 та в постанові від 25 вересня 2012 року у справі № 21-230а12, ухвалених за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносин.

В даних постановах Верховний Суд України зазначає, що: правовідносини військовослужбовців по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2, виданим Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області 02.04.2002 року, таким чином 29.10.2004 року позивачу виповнилось 45 років.

На час звільнення зi служби на підставі Наказу УМВС області № 50 о/с від 21.03.1995 року вислуга позивача склала більш, ніж 12 років та 6 місяців, а саме 13 років 6 місяців 28 днів, що підтверджується записами у військовому квитку серії НО № 3574636, трудовій книжці, довідки ліквідаційної комісії ГУМВС України в Запорізькій області від 11.09.2018 року № 1/394 та витягом з Наказу УМВС України в Запорізькій області від 21.03.1995 року № 50 о/с. З урахуванням строку служби - 13 років 6 місяців 28 днів та відпрацьованого після звільнення трудового стажу станом на 29.04.2006 року (кінцева дата періоду чинності норми Закону № 2262-ХІІ в редакції від 04.07.2002 року) загальний трудовий стаж складає більш, ніж 26 календарних років, а саме 26 років 4 місяці 8 днів, що підтверджено записами у трудовій книжці позивача.

В редакції, Закону від 04.07.2002 року, яка діяла до 29.04.2006 року п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон), було встановлено, що військовослужбовці звільнені зi служби незалежно від підстав та часу звільнення i досягли 45-рiчного віку мають загальний трудовий стаж 25 років i більше, з яких не менше 12 календарних років i 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрiшнix справ, мають право на пенсію за цим Законом.

Оскільки на час звільнення зі служби вислуга позивача склала більше 12 років і 6 місяців, загальний трудовий стаж склав більше 25 років, а на день чинності норми Закону позивачу виповнилось 45 років, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання пенсії відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб», суми пенсії, нараховані пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і не одержані ним своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за її одержанням.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб» в редакції станом на 04.07.2002 року, зазначається, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Згідно з Постановою правління ПФУ від 30.01.2007 року № 3-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на уповноважені підрозділи міністерств (відомств), з яких звільнені військовослужбовці, покладаються функції щодо підготовки та подання до органів Пенсійного Фонду України необхідних для призначення пенсії документів. У моєму випадку таким органом, що здійснює підготовку та направлення документів, зокрема здійснює підрахунок вислуги років та направляє особову справу і всі необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (орган, що на сьогоднішній день наділений правом призначати пенсії), є ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Запорізькій області, так як звільнено позивачу було саме з лав по лінії УМВС.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду у Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б, ), Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29, ) - задовольнити.

Визнати протиправними дії ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Запорізькій області в частині відмови у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області всіх необхідних документів для призначення пенсії ОСОБА_1 у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року.

Зобов'язати ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Запорізькій області надати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області документи, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» у редакції від 04.07.2002 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції від 04.07.2002 року, починаючи з 29.08.2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б, ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 15.01.2019.

Суддя О.В. Конишева