Справа № 361/7296/17
Суддя: Дутчак І. М.
Дата ухвалення: 2018-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 361/7296/17
провадження № 2-а/361/131/18
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Кондратюк Н.В., Срібної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Броварського міськрайонного центру зайнятості Київської області про визнання протиправними і часткове скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Броварського міськрайонного центру зайнятості Київської області (далі - Броварський МЦЗ), у якому, враховуючи уточнення позовних вимог (а. с. 31-32), просив:

1) - скасувати наказ Броварського МЦЗ № НТ 171030 від 30 жовтня 2017 року в частині призначення йому допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу відповідно до ч. 2 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття";

2) - зобов'язати відповідача Броварський МЦЗ здійснити йому з 04 жовтня 2017 року перерахунок і виплату допомоги по безробіттю згідно із ч. ч. 1, 3, 4 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 439), виходячи із його заробітної плати за останні 12 місяців за період його трудової діяльності з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року.

В обґрунтування позову зазначав, що 27 серпня 2014 року його було прийнято на роботу на посаду доцента Київського національного торговельно-економічного університету, де він працював по 31 серпня 2016 року. Також 15 вересня 2014 року він зарахований до докторантури Інституту соціальної та політичної психології Національної академії педагогічних наук України (далі - Інститут психології). Відповідно до наказу № 13асп./к від 14 вересня 2017 року у зв'язку із закінченням ним терміну навчання його відраховано з докторантури Інституту психології. 27 вересня 2017 року у визначений законом строк протягом місяця після закінчення навчання в докторантурі, відповідно до наказу № НТ 170927 Броварського МЦЗ йому надано статус безробітного. Наказом відповідача № НТ 171004 від 04 жовтня 2017 року йому було призначено виплату допомоги по безробіттю протягом 360 календарних днів з 04 жовтня 2017 року по 28 вересня 2018 року із урахуванням страхового стажу відповідно до вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02 березня 2000 року № 1533-III (далі - Закон № 1533-III) у розмірі 70 % середньої заробітної плати залежно від тривалості безробіття.

30 жовтня 2017 року наказом Броварського МЦЗ № НТ 171030 прийняте раніше вказане вище рішення скасовано та йому призначено допомогу по безробіттю уже без урахування страхового стажу згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 22 і ч. 3 ст. 23 Закону № 1533-III у мінімальному розмірі, який становить 544 грн. на місяць, з чим він не згоден.

Позивач ОСОБА_4 вважає такі дії Броварського МЦЗ протиправними, вчиненими без урахування відповідачем вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону № 1533-III, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому законом порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Навчання в докторантурі денної форми навчання визнається вказаним вище законом поважною причиною перерви страхового стажу. До Броварського МЦЗ після закінчення навчання в докторантурі Інституту психології він звернувся протягом місяця, тому як застрахована особа він має право на отримання допомоги по безробіттю з урахуванням страхового стажу, розрахованої із заробітної плати за останні 12 місяців, що передують періоду перерви, за які сплачено єдиний соціальний внесок.

Позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись також на те, що протиправність дій відповідача підтверджується також листом першого заступника Державної служби зайнятості ОСОБА_7 від 15 грудня 2017 року, яким відповідачу Броварському МЦЗ направлено лист-роз'яснення щодо перегляду прийнятого стосовно ОСОБА_4 оскаржуваного позивачем рішення від 30 жовтня 2017 року.

Представник відповідача ОСОБА_8 у судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позову заперечувала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, так як оскаржувані позивачем рішення щодо виплати ОСОБА_4 допомоги по безробіттю Броварським МЦЗ прийняті згідно із вимогами чинного законодавства, оскільки причина звільнення позивача з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням не є поважною причиною перерви трудової діяльності у зв'язку зі вступом на навчання до докторантури Інституту психології, на момент звільнення ОСОБА_4 31 серпня 2016 року з посади доцента кафедри психології в Київському національному торговельно-економічному університеті він уже навчався з 15 вересня 2014 року в докторантурі Інституту психології.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у період з 27 серпня 2014 року по 31 серпня 2016 року позивач ОСОБА_4 працював у Київському національному торговельно-економічному університеті IV рівня акредитації, який є державною бюджетною установою, на посаді доцента кафедри психології, звільнений з роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору і виходом на роботу постійного працівника. Позивач був прийнятий на роботу на цій посаді на період відпустки іншого працівника по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача, довідкою від 28 вересня 2017 року № 19/242 про підтвердження стажу науково-педагогічної роботи позивача.

Згідно із довідкою від 21 листопада 2017 року № 02-15/325 позивач ОСОБА_4 у період з 15 вересня 2014 року по 14 вересня 2017 року навчався в докторантурі Інституту соціальної та політичної психології Національної академії педагогічних наук України на очній формі навчання, внутрішньовідомчий бюджет за спеціальністю "політична психологія".

З наведеного вбачається, що у вказаний вище період роботи ОСОБА_4 у Київському національному торговельно-економічному університеті він також навчався в докторантурі Інституту психології на очній формі навчання.

Відповідно до наказу № 13асп./к від 14 вересня 2017 року ОСОБА_4 відраховано із докторантури Інституту психології у зв'язку із закінченням терміну навчання.

Після закінчення навчання в докторантурі Інституту психології позивач ОСОБА_4 протягом місяця звернувся до відповідача Броварського МЦЗ із заявою про надання йому статусу безробітного, призначення та виплату йому з урахуванням страхового стажу допомоги по безробіттю.

На підставі цієї заяви ОСОБА_4 відповідно до наказу Броварського МЦЗ № НТ 170927 від 27 вересня 2017 року надано статус безробітного.

Наказом № НТ 171004 від 04 жовтня 2017 року позивачу ОСОБА_4 як застрахованій особі призначено допомогу по безробіттю протягом 360 календарних днів на період з 04 жовтня 2017 року по 28 вересня 2018 року з урахуванням страхового стажу (понад 10 років) відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" в розмірі 70 % середньої заробітної плати залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: 100 % протягом 90 календарних днів, 80 % - 90 календарних днів, 70 % - 180 календарних днів.

У подальшому наказом № НТ 171030 від 30 жовтня 2017 року Броварським МЦЗ раніше прийняте рішення щодо виплати ОСОБА_4 допомоги по безробіттю скасовано та позивачу призначено допомогу по безробіттю без урахування страхового стажу згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 22 та ч. 3 ст. 23 Закону № 1533-III, тобто в мінімальному розмірі, що становить 544 грн. на місяць, відповідно до постанови Правління фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття від 19 січня 2017 року № 132.

Підставою призначення позивачу ОСОБА_4 допомоги в мінімальному розмірі була відсутність у нього страхового стажу протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітного.

Не погоджуючись з наказом Броварського МЦЗ № НТ 171030 від 30 жовтня 2017 року, позивач ОСОБА_4, керуючись ч. 1 ст. 14 Закону № 1533-III, звернувся до Голови Державної служби зайнятості зі зверненням про визнання неправомірними дій Броварського МЦЗ щодо видачі ним вказаного наказу, а 29 листопада 2017 року подав до суду даний адміністративний позов.

Згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02 березня 2000 року № 1533-III цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

За приписами п. п. 1, 8, 12, 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 1533-III у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (п. 1);

- страховий випадок - це подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу (п. 8);

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем) (п. 12);

- страхові внески - кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", кошти єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом (п. 14).

Згідно із ч. 2 Закону № 1533-III терміни "застрахована особа", "страхувальники" та "роботодавці" вживаються у цьому Законі у значенні, наведеному у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

У п. п. 3, 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI визначені такі терміни:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

За змістом положень ч. 1 ст. 4 Закону № 1533-III страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1533-III право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Одним із видів такого забезпечення є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності (ч. 1 ст. 7 Закону № 1533-III).

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Поважними причинами є, зокрема, навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, клінічній ординатурі, аспірантурі, докторантурі з денною формою навчання (абз. 2, 3 ч. 1 ст. 22 Закону № 1533-III).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 вказаного Закону допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років.

За змістом ч. 1 ст. 23 Закону № 1533-III застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

У п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 439) встановлено, що для застрахованих осіб, у яких зберігається право на допомогу по безробіттю після перерви страхового стажу з поважних причин відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", у розрахунковий період не враховуються повні місяці перерви страхового стажу.

Згідно із ч. 2 ст. 22 Закону № 1533-III застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 зазначеного Закону № 1533-III допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.

За змістом ч. 5 ст. 23 Закону № 1533-III у середньомісячну заробітну плату (дохід) для обчислення допомоги по безробіттю включаються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески, які підтверджуються даними Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України. Допомога по безробіттю не може перевищувати чотирикратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом.

У ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону № 1533-III встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно із п. 1 розділу II Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 червня 2015 року № 613, допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу).

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 після закінчення ним 14 вересня 2017 року навчання в докторантурі Інституту психології відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 Закону № 1533-III протягом місяця зареєструвався в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітний та наказом Броварського МЦЗ № НТ 171004 від 04 жовтня 2017 року йому як застрахованій особі призначено допомогу по безробіттю протягом 360 календарних днів на період з 04 жовтня 2017 року по 28 вересня 2018 року з урахуванням страхового стажу відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону № 1533-III.

Проте у подальшому наказом № НТ 171030 від 30 жовтня 2017 року Броварський МЦЗ прийняте ним вказане рішення щодо виплати ОСОБА_4 допомоги по безробіттю скасував та прийняв рішення про виплату позивачу цієї допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу в мінімальному розмірі 544 грн.

Наведене свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо відмови відповідача Броварського МЦЗ у проведенні перерахунку допомоги по безробіттю у зв'язку із невизнанням ним навчання позивача ОСОБА_4 докторантурі Інституту психології як поважної причини перерви страхового стажу у період з вересня 2016 року по серпень 2017 року.

При цьому, відсутність за даними системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків обумовлена тим, що у період з вересня 2016 по серпень 2017 року ОСОБА_4 лише навчався в очній докторантурі Інституту психології, викладацької діяльності він не здійснював, у результаті чого інших грошових доходів, крім стипендії, не отримував.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 1533-III втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин - це припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконанняроботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав,визначених іншими законами.

31 серпня 2016 року позивач ОСОБА_4 звільнений з роботи з посади доцента кафедри психології Київського національного торговельно-економічного університету у зв'язку із закінченням строку трудового договору і виходом на роботу постійного працівника на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, що вважається втратою роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин.

При цьому, ОСОБА_4 продовжував навчатися в докторантурі Інституту психології до закінчення ним навчання 14 вересня 2017 року, що відповідно до абз. 2, 3 ч. 1 ст. 22 Закону № 1533-III є поважною причиною перерви страхового стажу.

Листом від 15 грудня 2017 року за вих. № 33/01/7174-17 перший заступник голови центрального апарату Державної служби зайнятості ОСОБА_7 зазначив, що оскільки позивач ОСОБА_4 зареєструвався в Броварському МЦЗ протягом місяця після закінчення навчання в докторантурі, що є поважною причиною перерви страхового стажу, він має право на отримання допомоги по безробіттю як застрахована особа з урахуванням страхового стажу та розмір допомоги по безробіттю має визначатися за 12 місяців, що передують періоду цієї перерви, за які за даними Державного реєстру сплачено єдиний соціальний внесок, про що на адресу Київського обласного центру зайнятості направлено лист-роз'яснення про перегляд прийнятих стосовно ОСОБА_4 рішень про призначення позивачу допомоги по безробіттю та повідомлено його про вирішення даного спору в судовому порядку згідно із ст. 39 Закону № 1533-III.

Проте, незважаючи на роз'яснення Державної служби зайнятості, Броварським МЦЗ прийнятий ним, оскаржуваний позивачем наказ № НТ 171030 від 30 жовтня 2017 року в ході розгляду даної справи відповідачем самостійно не переглянутий та не скасований.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 9, ч. 1 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України вадміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наведеного, саме суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести, що він діяв у межах, установлених законом, відповідно до повноважень та у спосіб, що визначені законом.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У ч. 3 ст. 245 КАС України встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що належним способом захисту, необхідним для відновлення прав ОСОБА_4 є визнання протиправним та скасування наказу Броварського МЦЗ № НТ 171030 від 30 жовтня 2017 року щодо призначення позивачу допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу та зобов'язання відповідача провести ОСОБА_4 з 04 жовтня 2017 року - дати призначення йому вказаної допомоги перерахунок та виплату цієї допомоги згідно із ч. ч. 1, 3, 4 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону № 1533-III, виходячи з отриманої ним заробітної плати за період з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року.

Доводи Броварського МЦЗ про те, що до вступу на навчання в докторантуру Інституту психології ОСОБА_4 був звільнений 12 вересня 2014 року з роботи за власним бажанням, тобто з неповажної причини, висновків суду не спростовують, оскільки 27 серпня 2014 року позивач був прийнятий на роботу до іншого навчального закладу Київського національного торговельно-економічного університету, де він працював по 31 серпня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення судом позовних вимог ОСОБА_4, положення ч. 1 ст. 139 КАС України, на користь позивача із відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір у розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" на день подання позову, у сумі 640 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 73, 77, 90, 139, 242 - 246 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ № НТ 171030 від 30 жовтня 2017 року Броварського міськрайонного центру зайнятості Київської області в частині призначення ОСОБА_4 допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу відповідно до ч. 2 ст. 22, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Зобов'язати Броварський міськрайонний центр зайнятості провести ОСОБА_4 з 04 жовтня 2017 року перерахунок та виплату допомоги по безробіттю згідно із ч. ч. 1, 3, 4 ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з урахуванням виплачених сум та відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 439), виходячи із його заробітної плати за період з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року.

Стягнути з Броварського міськрайонного центру зайнятості Київської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.