Справа № 0640/3582/18
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/3582/18

Головуючий у 1-й інстанції:Семенюк М.М.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

15 січня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю: секретаря судового засідання: Черняк А.В.

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представників відповідача: Киреєва С.О., Долінчук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА про визнання бездіяльності протиправною, стягнення 176189,13 грн.,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА в якому просила:

-визнати бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА, що полягає у не виплаті їй коштів, протиправною;

-стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА на її користь матеріальну шкоду, а саме: компенсацію за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 69507,00 грн. та шкоду, заподіяну внаслідок несвоєчасної виплати компенсації за втрачене домоволодіння в сумі 106682,13 грн., а всього 176189,13 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року в задоволенні позову- відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі позивач вказала, що судове рішення про відмову у задоволенні позову не ґрунтується на вимогах закону, оскільки з часу постановки її на облік для отримання грошової компенсації за дане домоволодіння пройшло понад 8 років. Відсутність у відповідача коштів на отримання такої виплати не є підставою для відмови у задоволенні позову.

В обгрунтуванні апеляційної скарги відповідача зазначено, що єдиним шляхом отримання компенсації за втрачене домоволодіння є стягнення таких коштів в судовому порядку, оскільки з 2014 року Міністерством соціальної політики України фінансування для вищезазначених виплат не проводилось. При цьому, відповідач визнає позов лише в частині стягнення коштів в сумі 69507,00 грн.

В судовому засіданні позивач, представник позивача та представники відповідача підтримали апеляційні скарги та просять їх задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, надавши юридичну оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права в межах доводів апеляційних скарг вважає, що остання не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 в серпні 2010 році здала на баланс Покалівської сільської ради Овруцького району Житомирської області житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1, яке згідно Переліку населених пунктів Житомирської і Київської областей, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23.07.1991 №106 та розпорядження КМУ від №17 від 12.01.1993, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Постановою Овруцького районного суду від 07.02.2012 по справі 2а-17382/11 зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА поставити ОСОБА_2 на чергу для отримання грошової компенсації за здане домоволодіння АДРЕСА_1 вартістю 69507,00 грн., отримане останньою у спадщину.

В липні 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату компенсації за втрачене на радіоактивній території домоволодіння.

Листом від 03.07.2018 №07-047/2818 Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА Житомирської області повідомило заявника, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.02.2012 ВП 31430061, відкритої за рішенням Овруцького районного суду по справі 2-а-17382/11 від 07.02.2012, управлінням праці та соціального захисту населення 06.03.2012 її було поставлено на чергу для виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 на суму 69507,00 грн. за реєстраційним номер 1543; Управлінням праці не здійснювалася виплата коштів згідно рішень суду, оскільки Законами України "Про Державний бюджет України" та кошторисами видатків кошти на виплату допомог та компенсацій згідно рішень суду для управління праці не передбачалися.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебуває у черзі для отримання грошової компенсації за втрачене домоволодіння із 07.02.2012, її право є захищеним та не потребує додаткового захисту, а відтак відповідач не допускав протиправної бездіяльності, що полягає у невиплаті коштів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 1 Закону України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон №796-XII) визначено, що державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи базується, в тому числі, на принципах соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частин 6 та 8 статті 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" громадяни, які відселяються або самостійно переселяються, користуються компенсаціями, передбаченими цим Законом. Порядок відселення та самостійного переселення визначається Кабінетом Міністрів України.

У пункті 1 частини 1 статті 35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" зазначено, що компенсація громадянам за втрачене у зв'язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням відповідно до статті 4 цього Закону майно включає грошову компенсацію у повному розмірі вартості жилих, дачних, садових будинків, гаражів, господарських будівель та споруд, яка здійснюється за цінами, встановленими на момент припинення права власності.

Порядок виплати компенсацій, передбачених пунктами 1 і 6 частини першої цієї статті, встановлюється Кабінетом Міністрів України. (ч.5 ст.35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Так, на виконання статті 35 Закону №796-XII Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 15 липня 1997 р. N 755, якою затверджено Положення Про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій.

Відповідно до пункту 3 Положення №755, яке діяло до 28 листопада 2009 року, переселенець для отримання компенсації повинен подати до райдержадміністрації (виконавчого органу міської ради міста обласного підпорядкування) за місцем відселення: копію ордера на житлове приміщення, яке надається (надано) у зв'язку з переселенням (незалежно від того, на кого з членів сім'ї виписано ордер), або копію договору купівлі-продажу, який підтверджує факт придбання переселенцем житлового будинку (квартири), або копію акта введення в експлуатацію житлового будинку у разі індивідуального будівництва, або копію рішення обласної або районної державної адміністрації про передачу переселенцю будинку садибного типу, незавершеного будівництвом, передачу якого у власність здійснено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 червня 1997 р. N 637 "Про порядок передачі у приватну власність громадян незавершених будівництвом будинків садибного типу", або копію свідоцтва про право власності на житло, яке переселенець отримав після переселення у спадщину або шляхом дарування, або інші документи, які підтверджують забезпеченість переселенця житлом у місці переселення; свідоцтво про право власності на майно у місці відселення та документи про оцінку вартості, визначену згідно з пунктом 2 цього Положення; довідку про передачу майна відповідному органу місцевого самоврядування (сільській, селищній, міській раді, або їх виконавчим органам) місця відселення; довідку про склад сім'ї і прописку з місця переселення.

Переселенець на підставі зазначених документів за рішенням райдержадміністрації (виконавчого органу міської ради міста обласного підпорядкування) отримує грошову компенсацію, яка перераховується відповідним відділенням Державного казначейства місця відселення на його особистий рахунок, відкритий ним у будь-якому банку України.

У пункті 7 Положення N 755 зазначено, що грошова компенсація перераховується на особистий рахунок переселенця (спадкоємця) у порядку черги, встановленої місцевими органами виконавчої влади.

У зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 18 листопада 2009 року №1243 «Про затвердження Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території» (набрала чинності 28 листопада 2009 року) визнана такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 755 "Про затвердження Положення про порядок виплати компенсацій громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій" та затверджено Порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території.

Згідно з пунктом 1 Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009року № 1243, цей Порядок визначає механізм виплати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, компенсації за майно, втрачене у зв'язку з їх відселенням або самостійним переселенням відповідно до статті 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Дія цього Порядку поширюється на громадян, які не отримали зазначену компенсацію на дату набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в тому числі тих громадян, які перебувають на черзі на отримання компенсації.

Пунктом 4 Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року № 1243, передбачено, що для отримання компенсації переселенець подає до райдержадміністрації (виконавчого органу ради міста обласного значення) за місцезнаходженням втраченого нерухомого майна: заяву; копію ордера на житлове приміщення, виданого у зв'язку з переселенням (незалежно від того, на кого з членів сім'ї виписано ордер), або копію договору купівлі-продажу, що підтверджує факт придбання переселенцем у місці переселення житлового будинку садибного типу (квартири), або копію акта введення в експлуатацію у місці переселення житлового будинку садибного типу у разі індивідуального будівництва, або копію акта введення в експлуатацію будинку садибного типу, переданого переселенцю у приватну власність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 червня 1997 року № 637 "Про порядок передачі у приватну власність громадян незавершених будівництвом будинків садибного типу" або копію свідоцтва про право власності на житло, яке громадянин отримав після переселення у власність на підставах, не заборонених законом; довідку про передачу втраченого нерухомого майна органу місцевого самоврядування місця відселення (сільській, селищній, міській раді); довідку про склад сім'ї та постійну реєстрацію у місці переселення; копію паспорта громадянина України.

Згідно з пунктом 5 вказаного Порядку, сума компенсації перераховується за рішенням райдержадміністрації (виконавчого органу ради міста обласного значення), що прийнято на підставі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку, відділенням Державного казначейства місця відселення на особистий рахунок переселенця або спадкоємця, відкритий ним у будь-якому банку України, у порядку черговості, встановленої райдержадміністрацією (виконавчим органом ради міста обласного значення) з урахуванням дати реєстрації заяви щодо отримання компенсації в обліковому журналі. Контроль та відповідальність за дотриманням черговості покладається на райдержадміністрацію (виконавчий орган ради міста обласного значення).

Спадкоємці громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право на грошову компенсацію за втрачене спадкодавцем нерухоме майно, якщо така компенсація була нарахована, але не отримана переселенцем, відповідно до норм Цивільного кодексу України

Таким чином, питання щодо виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території законодавчо урегульовано. Виплата даної компенсації не обмежена будь-яким терміном чи періодом.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 19.05.2010 у справі № 2-1991/100, ОСОБА_2 поставлено на чергу для виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння.

Відповідно до постанови державного виконавця від 29.02.2012 ВП №31430061, прийнятої на виконання рішення у справі № 2-1991/100 позивача постановлено на чергу для виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 69507,00 грн.

З листа за підписом начальника Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА від 03.07.2018 №07-04/2818 слідує, що в черзі для виплати компесації, позивач зареєстрована за номером 1543.

Вищезазначене свідчить, що відповідачем при постановленні ОСОБА_2 на чергу для виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння, дотримано вимог Положення №755 та Порядку №1243.

При цьому, доказів протиправної бездіяльності відповідача, позивачем не надано.

Відтак, підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати компенсаційних коштів, відсутні.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_2 перебуває у черзі для отримання грошової компенсації за здане, відповідно до статті 35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", домоволодіння із серпня 2010 року під №1543, а особи, які перебувають у зазначеній черзі перед позивачем не отримали грошову компенсацію (індексацію) за втрачене майно, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки при наданні переваги ОСОБА_2 щодо проведення такої виплати, буде порушене право осіб, постановлених на облік раніше.

Слід зазначити, що відповідно до п.51 ч.4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затверджного постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. № 423, Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу з виплати передбаченої законодавством компенсації та допомоги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, вирішення питання щодо виділення коштів для виплати громадянам компенсації за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, законодавцем віднесено до компетенції Мінсоцполітики. Органи соцзахисту здійснюють виплати вказаних коштів, лише за умови їх надходження.

Таким чином, позивач звертаючись до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА, обрано неправильний спосіб захисту порушеного права.

Стосовно визнання відповідачем позову в частині стягнення з останнього на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 69507,00 грн., колегія суддів вказує на таке.

Відповідно до ч.1 ст.189 КАС України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За правилами частини п'ятої вказаної статті, суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Отже, зважаючи на те, що в черзі на отримання грошової компенсації за втрачене майно перед позивачем знаходиться, як вказано самим же представником відповідача, понад 300 осіб, колегія суддів вважає, що прийняття судом першої інстанції визнання позову УПСЗН Овруцької РДА, потягло б за собою порушення прав цих осіб.

За вказаних обставин не підлягає задоволенню і апеляційна скарга відповідача.

Щодо індексації вартості втраченого домоволодіння, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затверджений постановою КМУ від 18 листопада 2009 року №1243, дія якого поширюється на громадян, які не отримали зазначену компенсацію на дату набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в тому числі тих громадян, які перебувають на черзі на отримання компенсації, не передбачено здійснення нарахування та виплати індексації вартості домоволодінь громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій.

Оскільки позивач поставлена на чергу для отримання компенсації за втрачене домоволодіння в серпні 2010, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна вимога про проведення індексації вартості втраченого домоволодіння не підлягає задоволенню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.189, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та Управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 січня 2019 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.