Справа № 826/13465/16
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Міністерства юстиції України до Державної аудиторської служби України про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Міністерство юстиції України звернулося до суду із адміністративним позовом до Державної аудиторської служби України в якому просило визнати протиправними та скасувати попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства від 15.08.2016 року № 15-14/164 та вимогу від 15.08.2016 року № 15-14/163 про усунення порушень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державною аудиторською службою України (далі по тексту - ДАС України) до Міністерства юстиції України застосовано заходи впливу у вигляді попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства від 15.08.2016 року №15-14/164.

Так, попереджено про неналежне виконання вимог бюджетного законодавства, заявлено вимогу вжити дієвих заходів щодо усунення порушень та попередження їх у подальшій роботі та надати інформацію про вжиті заходи та виконання цього попередження разом із копіями завірених документів у термін до 12.09.2016 року.

Окрім того, контролюючим органом надіслано вимогу про усунення порушень законодавства в установленому законодавством порядку від 15.08.2016 року №15-14/163 з наданням ДАС України інформації щодо вжитих заходів.

Вважаючи зазначені рішення відповідача незаконним та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ревізію ДАС України окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства юстиції України проведено, а заходи впливу у вигляді попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства та вимогу про усунення порушень застосовано належним суб'єктом контролю відповідно до законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, підставою для застосування заходів впливу стало проведення позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Міністерства юстиції України за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, на виконання ухвал слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.05.2016 року у справі №757/25575/16-к та у справі №757/25636/16-к, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005912.

Виявлені порушення законодавства відображені ДАС України в акті №15-21/10 від 12.07.2016 року, який підписаний Міністерства юстиції України із викладеними запереченнями до нього (Т.1 а.с.29-86).

Так, висновки акту обґрунтовано посиланням на те, що у травні 2015 року Міністерством юстиції України проведено оплату в сумі 60 000 грн. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету з КПКВК 3601010 «Керівництво та управління у сфері юстиції», КЕКВ 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)» на розрахунковий рахунок ТОВ «ФІРМА «ВАЛТЕК»» за послуги зі складування та зберігання товару в період з січня по травень 2015 року, відповідно до Договору від 27.04.2015 № 27 за відсутності первинних документів, які підтверджують факт здійснення господарської операції щодо передачі товару на відповідальне зберігання та повернення товару з відповідального зберігання.

Проте, до ревізії не надано акти приймання-передачі товару на відповідальне зберігання та повернення товару з відповідального зберігання, як це передбачено підпунктами 2.1.1 та 3.1.1. Договору від 27.04.2015 № 27, у зв'язку з чим неможливо встановити зміст та обсяг господарської операції щодо послуг зі зберігання товару.

Міністерство юстиції України, спростовуючи зазначені аргументи, посилалося на пункт 1.1 Договору №27, яким визначено: «За умовами цього договору Виконавець надає послуги зі складування та зберігання товару, який знаходиться на відповідальному зберіганні, а Замовник приймає та оплачує такі послуги. Перелік товару, що знаходиться на відповідальному зберіганні надається в Додатку 1 до цього договору».

Таким чином, зміст та обсяг господарської операції щодо послуг зі складування та зберігання товару на ТОВ «ФІРМА «ВАЛТЕК»», на думку позивача, підтверджується Актом №1 від 05.05.2015 року здачі-приймання послуг зі складування та зберігання товару, що є невід'ємною частиною Договору № 27 від 27.04.2015 року, а відтак, зазначений Акт №1 є первинним документом, оскільки складений відповідно до усіх вимог законодавства та фіксує факт здійснення господарської операції.

Окрім того, в підтвердження правової позиції позивач посилається на взяття фінансового зобов'язання за Актом №1 Державною казначейською службою України.

Однак, зазначені твердження апелянта не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки відповідно до п. 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують факт її здійснення. Зазначена норма кореспондується з пунктом 2.2. розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Так, відповідно до п. 1.1 Договору №27 від 27.04.2015, укладеного між Міністерством юстиції України та ТОВ «ФІРМА «Валтек»» предметом договору є надання Виконавцем послуг зі складування та зберігання товару, який знаходиться на відповідальному зберіганні, а Замовник приймає та оплачує такі послуги.

Згідно з умовами договору перелік товару, що знаходиться на відповідальному зберіганні наводиться в Додатку 1 до цього Договору, зокрема: на відповідальному зберіганні знаходиться товар в кількості 522 комплектів (штук) на загальну суму 4914153 грн. (без ПДВ).

Станом на 27.04.2015 року за даними бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України обліковується товар, що знаходиться на відповідальному зберіганні в кількості 34 одиниці на загальну суму 284 834,25 грн. без ПДВ, а не в кількості 522 комплекти (штуки) на загальну суму 491 4153 грн. (без ПДВ).

Проте, позивачем зазначено, що згідно з пунктом 9.2. Договір поширює свою дію на взаємовідносини сторін, які виникли з 01.01.2015 року та діяли до моменту укладання цього Договору. Таким чином, обсяг майна, зазначений у Додатку №1 до Договору №27, визначений станом на 01.01.2015 року.

Водночас, пп. 2.1.1 п. 2.1 Договору № 27 передбачено, що Виконавець (ТОВ «ФІРМА «Валтек»») зобов'язаний прийняти від Замовника (Міністерства юстиції України) товар на складування та зберігання відповідно до Акту приймання-передачі товару.

В порушення умов договору, Акти приймання-передачі товару, що підтверджують зберігання товару в кількості 522 комплектів (штук) на загальну суму 491 4153 грн. (без ПДВ), ані до матеріалів ревізії, ані до матеріалів адміністративної справи не надавалися.

Крім того, до акту ревізії надано акти приймання-передачі у аналогічних господарських операціях, а саме: на виконання Договору №1 від 28.01.2014, що підтверджують передачу товару в періоді з 01.04.2014 року по 29.05.2015 року на відповідальне зберігання на склад ТОВ «ФІРМА «Валтек»» в кількості 5 143 комплекти на загальну суму 36 537 804,25 грн. (без ПДВ).

Зокрема, до ревізії наданий Договір на відповідальне зберігання від 28.01.2014 року №1, укладений між Міністерством юстиції України, в особі заступника Міністра юстиції України - керівника апарату ОСОБА_6, та ТОВ «ФІРМА «Валтек»», в особі ОСОБА_7 (Договір №1).

Згідно переліку майна, яке передається (Додаток №1 до Договору №1) та акту приймання-передачі від 28.01.2014 року, відповідно до зазначеного договору, Міністерство юстиції України передало, а ТОВ «ФІРМА «Валтек»» прийняло на відповідальне зберігання майно в кількості 5 143 комплектів на загальну суму 43 845 365,10 грн. з ПДВ.

Протягом 2014 та І півріччя 2015 року відповідно до актів приймання-передачі від 07.04.2014, від 17.04.2014, від 29.04.2014, від 18.12.2014, від 25.03.2015, від 06.04.2015 та від 29.05.2015 Міністерством юстиції України з відповідального зберігання по Договору №1 від 28.01.2014 від ТОВ «ФІРМА «Валтек»» отримано майна в кількості 5143 комплекти на загальну суму 43 845 365,10 грн. з ПДВ.

За зберігання майна протягом періоду з лютого по грудень 2014 року по Договору відповідального зберігання №1 від 28.01.2014 Міністерством юстиції України здійснено оплату ТОВ «ФІРМА «Валтек»» в сумі 13,20 грн. з ПДВ.

Таким чином, надаючи оцінку первинним документам, що підтверджують складування та зберігання товару, відповідно до умов Договору №27, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що неможливо встановити зміст та обсяг господарської операції щодо послуг зі зберігання товару за Актом №1 від 05.05.2015 здачі-приймання послуг зі складування та зберігання товару, що є невід'ємною частиною Договору №27 від 27.04.2015 (у якому наведено перелік товару, що знаходиться на відповідальному зберіганні).

Крім того, дотримання форми документу, що є по своїй суті формальною ознакою, не підтверджує факт здійснення господарської операції щодо фактичної (реальної) передачі товару на відповідальне зберігання та повернення товару з відповідального зберігання. Такий Акт засвідчує, що сторони надали та отримали послугу, однак дійсний факт передачі товару підписання такого акту не підтверджує.

Слід зазначити, що саме акти приймання-передачі, як документи складського обліку відображають зміст (приймання або передача товару на відповідальне зберігання), обсяг, одиницю виміру та вартість товару, який передається або приймається, оскільки є підставою для оформлення документів на передачу товару Міністерством юстиції України до Головних управлінь юстиції в областях, містах Києві, Севастополі та АР Крим. Дана операція відображена у бухгалтерському обліку Міністерства юстиції України по кредиту рахунків 104 «Машини та обладнання», 112 «Малоцінні необоротні матеріальні активи» та дебету рахунку 401 «Фонд у необоротних активах за їх видами».

Відсутність первинних документів, які фіксують факт здійснення господарської операції щодо передачі на відповідальне зберігання та повернення товару з відповідального зберігання, є порушенням ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи зазначені в апеляційній скарзі щодо реєстрації фінансових зобов'язань в органах казначейства, як доводу, що підтверджує факт здійснення відповідної господарської операції, виходячи з наступного.

Так, частиною сьомою статті 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що порядок здійснення реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.

Наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309 затверджено Порядок реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України.

Відповідно до пункту 1.4 вказаного Порядку зобов'язання - це будь-яке розміщення замовлення, укладення договору чи виконання інших аналогічних операцій, здійснене розпорядником або одержувачем бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з порушенням норм, установлених Бюджетним кодексом України, законом України про Державний бюджет України та рішенням про місцевий бюджет; фінансове зобов'язання - це будь-яке придбання товару, послуги чи виконання інших аналогічних операцій, здійснених розпорядником або одержувачем бюджетних коштів протягом бюджетного періоду з порушенням норм, установлених БК України, законом про Державний бюджет України та рішенням про місцевий бюджет.

Наведеним порядком регламентовано, що розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобов'язання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за формою згідно з додатком 1 (Реєстр) на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов'язання (п. 2.2 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України).

Органи Казначейства звіряють поданий розпорядником Реєстр та підтвердні документи на предмет відповідності даних, включених до Реєстру.

Підтвердні документи, надані розпорядником бюджетних коштів, опрацьовуються органом Казначейства:

- за захищеними видатками, які не потребують проведення процедур закупівель, - протягом 1 операційного дня;

- за захищеними видатками, які потребують проведення процедур закупівель (крім капітальних видатків), - до 3 операційних днів;

- за іншими поточними видатками, крім захищених, та наданням кредитів з бюджету - до 3 операційних днів;

- за капітальними видатками - до 5 операційних днів (п. 2.3 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України).

Розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати прийняття ними до виконання бюджетного фінансового зобов'язання, якщо інше не передбачено бюджетним зобов'язанням, подають до відповідного органу Казначейства Реєстр фінансових зобов'язань за формою згідно з додатком 2 на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях, а також оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання (п. 2.4 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції , що реєстрація фінансового зобов'язання не передбачає здійснення перевірки на підтвердження фактичного здійснення господарської операції, а відтак не може спростовувати висновки іншого контролюючого органу, повноваження якого є ширшими ніж надання оцінки документу, як достатнього для здійснення оплати за бюджетним зобов'язанням.

Щодо законності проведення позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-ХІІ здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений КМ України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі порядок проведення якого установлюється КМ України.

Так, ДАС України створено, постановою КМ України від 28.10.2015 № 868, як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується КМ України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

Відповідно до розпорядження КМ України від 24.06.2016 №519-р функції і повноваження Державної фінансової інспекції України, що припиняється, покладено на ДАС України, повноваження якої визначені Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою КМ України «Про затвердження Положення про Державну аудиторську службу України» від 03.02.2016 №43.

Згідно з Положенням про ДАС України, вона є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Відтак, ревізію ДАС України окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача проведено законно, а заходи впливу у вигляді попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства та вимогу про усунення порушень застосовано належним суб'єктом контролю відповідно до законодавства.

Крім того, вищевикладені правові норми спростовують твердження апелянта про те, що ревізія проведена неналежним контролюючим органом - ДАС України, тоді як постановою Кабінету Міністрів України (КМ України) від 20.04.2006 №550 «Про затвердження Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами» органом уповноваженим на проведення перевірки є Державна фінансова інспекція України.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що Міністерством юстиції України не надано належних доказів та обґрунтувань, які б спростовували висновки контролюючого органу, який діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України , а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 21.01.2019.