Справа № 0440/6754/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2018 року Справа № 0440/6754/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши в письмовому провадженні в місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
Акціонерне товариство «Дніпровька теплоелектроцентраль» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається В обґрунтування позову позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість винесеного рішення про застосування штрафних санкцій з огляду на порушення провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Дніпровька теплоелектроцентраль" та дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, під час якого не нараховується неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції за невиконання та неналежне виконання зобов'язань. А відповідно до вимог чинного законодавства після порушення провадження у справі про банкрутство дія мораторію на задоволення вимог кредиторів розповсюджується і на зобов'язання, що виникли до настання процедури мораторію. Крім того, санкції (штраф) після введення мораторію на борги, що виникли до введення мораторію, не застосовуються..
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, які є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому Головне управлінням ДФС у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 13.09.2018 року відкрито провадження у справі та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Так, відповідно до поданої платником звітності «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів» згідно з таблицею 1 додатка 4 (далі - звітність) до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міндоходів України від 14.04.2015 року №435 (далі - Порядок№435), нарахування єдиного внеску складають:
за жовтень 2015 року загальна сума єдиного внеску, що підлягає сплаті складає 929264,00грн., граничний термін сплати до 20.11.2015, сплачено в повному обсязі 25.12.2015;
за листопад 2015 року загальна сума єдиного внеску, що підлягає сплаті складає 940972,87грн., граничний термін сплати до 21.12.2015, сплачено єдиного внеску у повному обсязі 11.01.2016 року після відкриття в інформаційній системі органів ДФС справи банкрута. Після встановлення факту несплати суми зобов'язання у строк податковою інспекцією, з урахуванням вимог ч.2, ч.10, п.2 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" було винесено оскаржуване рішення.
Відповідно до постанов Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт коштів боржника від 12.02.2013р., 13.02.2013р., 11.04.2013р., 01.06.2013р., 21.06.2013р., 03.07.2014р., були накладені арешти на кошти, які містяться та надходять на рахунках боржника - ПАТ «Дніпродзержинська теплоелектроцентраль» (правонаступником є АТ «Дніпровська тепроелектроцентраль»).
20.11.2015 року Приватне акціонерне товариство «Дніпродзержинська ТЕЦ» направляло платіжне доручення №61 на сплату єдиного соціального внеску в сумі 929 263,85 грн., але воно було залишено банківською установою без розгляду у зв'язку з арештом рахунків.
У вказаній постанові суду зазначено: «Оскаржуваним рішенням до позивача застосовані штрафні санкції та нарахована пеня за період до порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (з 21.08.2015 року до 02.12.2015 року). Це відбулось внаслідок незабезпечення належного виконання основного зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
Згідно ч.2, ч.10, п.2 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, в тому числі за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
В той же час, відповідно до пункту 1.3 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
У відповідності до положень ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, в тому числі не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Законом.
Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор).
Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.
Під час процедури розпорядження майном боржнику дозволяється задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п'ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.
Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.
З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання.
З огляду на наведене можливо зробити висновок про те, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.
Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).
За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, які забезпечують належне виконання основного зобов'язання, і є похідними від основного зобов'язання.
З огляду на наведене, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.
Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про наявність правових підстав для нарахування контролюючим органом, після введення мораторію, як поточних податкових зобов'язань так і штрафних (фінансових) санкції за ними.
В той же час, встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що застосовані відповідачем штрафні санкції стосуються податкових зобов'язань, строк сплати яких настав до введення мораторію.
Вищевказані норми визначають конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховується штраф за неналежне виконання зобов'язань щодо сплати. І цей проміжок часу відповідає строку дії мораторію.
Отже, протягом дії мораторію не застосовуються санкції за затримку сплати зобов'язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію.
Таким чином, оскаржуваним рішенням до позивача застосовані штрафні санкції та нарахована пеня за період до порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (з 21.11.2015 року до 25.12.2015 року). Це відбулось внаслідок незабезпечення належного виконання основного зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Таким чином, оскільки штрафні санкції є додатковими зобов'язаннями, які забезпечують належне виконання основного зобов'язання, і є похідними від основного зобов'язання, то їх застосування за невиконання зобов'язань, строк виконання якого настав до введення мораторію, суперечить приписам ст..19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. (ст. 90 КАС України).
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним рішення.
Оскільки судом встановлено, що відповідачем застосовано штрафні санкції після введення мораторію за неналежне виконання (несвоєчасну сплату) позивачем грошових зобов'язань зі сплати єдиного внеску, що виникли до введення мораторію, то таке рішення суперечить приписам ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», отже є протиправним.
У вказаній постанові суду зазначено: «Оскаржуваним рішенням до позивача застосовані штрафні санкції та нарахована пеня за період до порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (з 21.08.2015 року до 02.12.2015 року). Це відбулось внаслідок незабезпечення належного виконання основного зобов'язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд акцентує увагу на тому, що ч.2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Такий підхід узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірність своїх дій не доведена, а позовні вимоги Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню.
На підставі ст.139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області суму судового збору в розмірі 3392,79грн.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова