Справа № 1340/5477/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/4173/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник позивача Гурняк О.О.

представник відповідача Мельник С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі № 1340/5477/18 (головуючий суддя Гулкевич І.З., м. Львів, проголошено 16:40:46) за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

15.11.2018 р. о 16:55 год. позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна.

В обґрунтування позову зазначено, що на виконання наказу ГУ ДФС у Львівській області від 22.10.2018 року № 6144 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ "Енергія-Новий Розділ" посадовими особами органу державної фіскальної служби був здійснений вихід за податковою адресою ТзОВ "Енергія-Новий Розділ".

Вказаних осіб не було допущено до проведення перевірки, тому на підставі підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, начальником ГУ ДФС у Львівській області прийняте рішення від 15.11.2018 року № 39168/10/13-01-14-14 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТзОВ "Енергія-Новий Розділ". Для підтвердження обґрунтованості прийнятого керівником контролюючого органу рішення ГУ ДФС у Львівській області звернулося до суду з відповідною позовною заявою.

Позивач, стверджував те, що податковий орган діяв в межах чинного законодавства, оскільки відповідач відмовився від проведення документальної перевірки.

З огляду на викладене, позивач просив задовольнити його позов повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 р. у справі № 1340/5477/18 в задоволенні позовної заяви Головного управління ДФС у Львівській області - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що судом першої інстанції не повністю з'ясовано обставин, що мають значення для справи та порушено норми ст. 94 Податкового кодексу України, п.2 ч.4 ст.283 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник позивача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримує.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

При прийнятті рішення про відмову у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що 22.10.2018 року начальником ГУ ДФС у Львівській області винесено наказ №6144 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ".

Згідно наказу вирішено провести документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" з 12 листопада 2018 тривалістю 20 робочих днів за період діяльності з 01.01.2015 року по 30 вересня 2018 року, з метою встановлення дотримання відповідачем податкового, валютного та іншого законодавства.

Головним управлінням ДФС у Львівській області на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" 24.10.2018 року надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу на проведення перевірки від 22.10.2018 року №6144 та письмове повідомлення від 22.10.2018 року №754 із зазначенням дати початку проведення перевірки.

Копія наказу про проведення перевірки скерована Позивачу та отримана ним 26.10.2018 року.

На підставі п.20.1.4 п.20.1 п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.1 ст.82 ПК України, наказу №6144 від 22.10.2018 року сформовано направлення на перевірку №10700, №10701, №10702, №10703, №10704 від 12.11.2018 року.

14 листопада 2018 року при виході на адресу Товариства, з метою вручення податковим органом направлення від 12.11.2018 року №10700 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Енергія-Новий Розділ" », директором ОСОБА_3 відмовлено у отриманні направлення на проведення перевірки та не допущено до проведення перевірки, про що складено головним державним ревізором-інспектором Головного управління ДФС у Львівській області Горпинюком Т.С. акт про неможливість вручення направлення та не допуск до проведення перевірки.

15.11.2018 року начальником управління аудиту ГУ ДФС у Львівській області розглянувши матеріали ТОВ "Енергія-Новий Розділ", що підтверджують наявність обставин передбачених п.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України у не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки, сформовано звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

За результатами звернення та доданими матеріалами управлінням аудиту ГУ ДФС у Львівській області про застосування адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "Енергія-Новий Розділ", 15.11.2018 року об 12 год. 30 хв. начальником ГУ ДФС у Львівській області Кондро І.В. винесено рішення №39168/10/13-01-14/14 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Вказаним рішенням вирішено застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ "Енергія-Новий Розділ" та надіслати рішення ТОВ "Енергія-Новий Розділ" з вимогою забезпечити допуск до проведення перевірки.

Згідно рішення податкового органу від 15.11.2018 р №39168/10/13-01-14-14 про застосування арешту майна підставою для прийняття такого рішення слугувало саме п.п.94.2.3п.94.2 п.94.5 ст.94 ПК України, тобто якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2018 року до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТОВ "Енергія-Новий Розділ" про оскарження наказу ГУ ДФС у Львівській області від 22.10.2018 року № 6144 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Енергія-Новий Розділ".

Згідно з ухвалою суду від 20.11.2018 року відкрито провадження у справі № 1340/5484/18 за позовом ТОВ "Енергія-Новий Розділ" до ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Львівській області від 22.10.2018 року № 6144 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Енергія-Новий Розділ".

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки платник податків заперечує законність проведення перевірки, недопущення якої призвело до застосування адміністративного арешту, суд не може вирішити питання про правомірність чи не правомірність цього не допуску в межах ст. 283 КАС України, а таким чином дійти висновку про обґрунтованість чи необґрунтованість адміністративного арешту, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного судочинства, яким є провадження за заявою податкового органу.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним з врахуванням наступного.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено право контролюючих органів проводити, відповідно до законодавства, перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.п.19-1.1.1 п.19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Статтею 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Одночасно, в силу абз. 5 п.81.1 ст.81 ПК України, непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Згідно з положеннями пп.16.1.13 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов'язані з утриманням об'єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків, відразу після його складання (п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.94.1 ст.94 Податкового кодексу України винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом є адміністративний арешт майна платника податків.

Згідно з п.94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано у разі якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Підпунктом 94.5 статті94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт майна може бути повним або умовним. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п.94.10 ст.94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Загальну процедуру застосування адміністративного арешту майна платника податків визначено Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 року №632 (далі - Порядок).

Пунктами 1-2 розділу IV Порядку передбачено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Обґрунтованість арешту, накладеного на майно платника податків рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин. У такому разі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду. Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.

Згідно рішення податкового органу від 15.11.2018 року №39168/10/13-01-14-14 про застосування арешту майна, підставою для прийняття такого рішення слугували норми п.п.94.2.3 п.94.2 п.94.5 ст.94 ПК України, тобто якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків здійснюється на підставі заяви органів доходів і зборів відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 283 КАС України.

Верховний Суд по справі №821/1613/16 у постанові від 27.08.2018 року вказав, що розгляд справи про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків здійснюється на підставі подання органів доходів і зборів за умови, якщо до закінчення розгляду справи за таким поданням, суд не встановить наявності спору про право.

Спір про право в контексті розглядуваної норми має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням контролюючого органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання. При цьому Кодекс адміністративного судочинства України не містить переліку будь-яких критеріїв такої незгоди як підстави для висновку про існування спору про право. Отже, у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об'єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права. Наявність спірних обставин щодо початку перебігу строку перевірки відповідно до статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з поданням) позбавляє суд можливості розглянути подання за правилами скороченого провадження.

Судом встановлено, що платником податків оскаржено до суду наказ від 22.10.2018 року № 6144 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ". При цьому, даний позов датовано 16.11.2018 р. та поданий до суду в той же день. Таким чином, заперечення відповідачем законності проведення перевірки, що в свою чергу стало підставою для недопуску посадових осіб податкового органу до її проведення, свідчить про наявність спору, який переданий на розгляд відповідному органу. Рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків прийнято 15.11.2018 року.

Відповідно до ст. 4 КАС України, адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відтак, суд вважає, що спір наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для подання відповідної позовної заяви.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що оскільки платник податків заперечує законність проведення перевірки, недопущення якої призвело до застосування адміністративного арешту, суд не може вирішити питання про правомірність чи не правомірність цього недопуску в межах ст. 283 КАС України, а таким чином дійти висновку про обґрунтованість чи необґрунтованість адміністративного арешту, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного судочинства, яким є провадження за заявою податкового органу.

Окрім цього, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невірного трактування позивачем постанови Верховного Суду від 28.08.2018 року у справі № 804/19780/14, в якій оскарження платником наказу про проведення перевірки не було визнано спором про право, враховуючи наступне.

У справі № 804/19780/14 платник податків оскаржував дії посадових осіб податкового органу щодо проведення перевірки в порядку досудового (адміністративного) оскарження. Тобто, у справі № 804/19780/14 платник податків не оскаржував у судовому порядку наказ про проведення перевірки, а лише подав скаргу з цього приводу до контролюючого органу вищого рівня. Саме відсутність позову до суду було визнано у цьому випадку Верховним Судом відсутністю спору про право, оскільки подання скарги в адміністративному порядку було визнано не більше ніж запереченням обставин, що зумовили звернення податкового органу з відповідним поданням по суті.

Відтак, правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 28.08.2018 року у справі №804/19780/14 не стосується обставин щодо оскарження наказу про проведення перевірки у судовому порядку, що свідчить про існування спору про право.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі № 1340/5477/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин - з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга