Справа № 811/1546/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2019 року м. Дніпросправа № 811/1546/18

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року (головуючий суддя Притула К.М.)

у справі № 811/1546/18

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Олександрійського об`єднаного військового комісаріату Кіровоградської області, Міністерства оборони України,

про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням змінених позовних вимог а.с. 156-159), просили:

- визнати протиправним та скасувати п.37 протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 4 від 27.01.2017;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити батькам померлого одноразову допомогу в порядку встановленому постановою КМУ від 28.05.2008 № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», постановою КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

- стягнути із відповідачів у відповідності до ст. 132-143 КАС України, на користь позивача ОСОБА_1 , судові витрати по справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до листа Олександрійського об`єднаного міського військового комісаріату від 02.03.2017 за № 6/613 повідомлено батька та матір померлого ОСОБА_3 , що згідно протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.01.2017 № 4, їм відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 24.10.2015 смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2015 № 295 матроса ОСОБА_3 виключено зі списків частини, тобто до дня смерті, отже на день смерті він не був військовослужбовцем. Позивачі дані дії відповідачів протиправними та просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що одноразова грошова допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, незалежно від часу звільнення з військової служби.

Як зазначено судом, визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач наполягає, що Законом чітко встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги передбачено тільки військовослужбовцям внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби або в період проходження ним військової служби, а ОСОБА_3 на час його смерті був колишнім військовослужбовцем, виключений зі списків особового складу частини ІНФОРМАЦІЯ_2 , а помер у 17.10.2015. Щодо стягнення витрат на правову допомогу Міністерство зазначило, що розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Крім того, позивачі мали право звернутись за безоплатною правовою допомогою за рахунок держави.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивачів в судове засідання не звився, про час і місце судового засідання позивачі повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3 03.03.2015 призваний до лав Української армії по мобілізації Олександрійським ОМВК Кіровоградської області, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 від 06.06.1988 року та Витягом з Наказу Командира військової частини НОМЕР_4 від 04.03.2015 року № 52 (а.с.73).

З 19.04.2015 перебував на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 міста Миколаїв на посаді водія першого гаубичного артилерійського взводу першої гаубичної артилерійської батареї першого гаубичного артилерійського дивізіону, що підтверджується Витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 набув статусу учасника бойових дій згідно посвідчення серія НОМЕР_5 , яке видане 26.08.23015, брав безпосередню участь в Антитерористичній операції, що вказано в Довідках №446 від 23.01.2017 та № 6/83 від 07.11.2017 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с.74-76).

Під час служби ОСОБА_3 отримав контузію та 07.09.2015 був направлений з медичного пункту військової частини НОМЕР_2 на стаціонарне лікування до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону у місті Одеса з діагнозом - хронічний вірусний гепатит «А», підтверджується направленнями на стаціонарне лікування від 07.09.2015 виданого лікарем ОСОБА_4 та від 08.09.2015 № 11, а також направленням на ВЛК від 22.09.2015 № 3031 (а.с.77-80).

06.10.2015 ОСОБА_3 виписано з Військово-медичного центру Південного регіону, відповідно виписного епікризу із історії хвороби № 14359 Військово-медичного центру Південного регіону, в якому він перебував на стаціонарному лікуванні з 08.09.2015 по 06.10.2015. Виписався в задовільному стані для виконання рішення ВЛК. Рішення ВЛК від 30.09.2015: на підставі статей 54-а, 5-6 графи II Розкладу хвороб непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.81-89).

17.10.2015 о 01.00 годині ОСОБА_3 був доставлений до КЗ «Білгород-Дністровська ЦРЛ» бригадою ШМД з палатки військової частини, що підтверджується супровідним листом від 16.10.2015 (а.с.90)

17.10.2015 о 14.30 год. констатовано смерть ОСОБА_3 , підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 266 від 23.10.2015 (а.с.91-92, 93).

Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранення, контузії, травм, каліцтв № 321 від 10 серпня 2017 року, захворювання матроса у відставці ОСОБА_3 , 1969 року народження, причиною його смерті послужило захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.98).

Судом встановлено, що на звернення позивачів (батька та матір померлого ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 надано відповідь від 02.03.2017 за № 6/613, якою повідомлено, що згідно протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.01.2017 № 4 їм відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку з тим, що відповідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 24.10.2015 смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , а згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.10.2015 року №295 матроса ОСОБА_5 виключено зі списків частини, тобто до дня смерті, отже на день смерті він не був військовослужбовцем (а.с.12, 13-14).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд, переглядаючи судове рішення у відповідності до вимог ст.308 КАС України, погоджується з судом першої інстанції.

Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з ч.1 ст.16-1 цього Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Відповідно до ч.8 ст.16-3 вказаного Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч.9. ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ).

Пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, моментом виникнення у позивачів права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначена у свідоцтві про смерть № 266 від 23.10.2015, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на вказану дату.

Відповідно до пп.1 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції станом на 17.10.2015, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Виходячи з встановлених у даній справі обставин, вбачається, що подані позивачами разом з заявою про призначення одноразової грошової допомоги документи підтверджують, що захворювання ОСОБА_3 , що призвело до його смерті, пов`язано із захистом Батьківщини, тобто з виконанням ним обов`язків військової служби, а не стала наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про наявність у позивачів - батьків ОСОБА_3 права на отримання встановленої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразової грошової допомоги; вважає помилковим висновок відповідача, що на ОСОБА_3 не розповсюджується положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки на день смерті він на військовій службі не перебував.

За твердженням відповідача статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, переплачено призначення допомоги членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, а не осіб, звільнених з військової служби.

Апеляційний суд з цього приводу зазначає наступне.

Згідно з п.2 ч.1 ст.3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється, зокрема, на членів сімей військовослужбовців, які померли.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст.16 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі:

- загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

- смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Зі змісту вказаних норм в їх сукупності вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.

Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, при застосуванні норм права до спірних правовідносин, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки щодо застосуванні норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №761/18099/15-а.

Як вказано Верховним Судом, норми статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з складністю їх конструкції допускають неоднозначне трактування, внаслідок чого і виник спір. Проте, інше тлумачення вказаної норми, ніж зазначене судом, не відображало б мети законодавця при прийнятті цього закону.

Якби законодавець пов`язував право сім`ї на допомогу лише з фактом смерті (загибелі) особи, яка була військовослужбовцем на час смерті, він би обмежився запровадженням норм про наявність відповідного права у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.

Натомість, закон містить також і положення про наявність права на допомогу у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Отже, можна зробити висновок, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби.

З огляду на викладене, суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Стосовно витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, апеляційний суд, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, також погоджується з судом першої інстанції, про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат у розмірі 6000 грн.

Поданий позивачами детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, від 04.10.2018 в межах укладеного з позивачем договору про надання правової допомоги №б/н від 15.02.2017 підтверджує факт понесення позивачем витрат у вказаній сумі, які пов`язані з представництвом в суді та правничої допомоги, пов`язаної зі справою, в тому числі, підготовкою до її розгляду.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування судового рішення та прийняття нового відсутні.

Керуючись ст.ст.310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року у справі № 811/1546/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я. В. Семененко