Справа № 826/11135/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Седика Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної академії внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до Національної академії внутрішніх справ (далі - НАВС, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії НАВС з питань визнання учасниками бойових дій, оформлене протоколом № 1 від 26 лютого 2018 року, стосовно відмови у визнанні ОСОБА_2 учасником бойових дій.

- зобов'язати комісію НАВС з питань визнання учасниками бойових дій прийняти рішення про визнання ОСОБА_2 учасником бойових дій та видати йому посвідчення встановленого зразка.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на відсутність підстав для визнання позивача учасником бойових дій, оскільки Вірменська Республіка, де позивач виконував завдання по припиненню масових заворушень та охорони громадського порядку, не була включена законодавцем до Переліку держав і періодів бойових дій на її території, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1994 № 63.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання наказу МВС СРСР від 19 липня 1988 року № 0143 «О создании группировок сил и средств для действий при чрезвычайных обстоятельствах», наказом КВШ МВС СРСР від 06 грудня 1988 року № 161 ДСК «О командировании сводного отряда школы для выполнения специального задания», ОСОБА_2 у період з 17 грудня 1988 року по 04 березня 1989 року, у складі зведеного загону Київської вищої школи МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського, відряджено для виконання спеціального завдання у Вірменську РСР.

У зазначений період у Вірменській РСР відбувалися масові порушення громадського порядку.

Для виконання завдань по припиненню масових заворушень та охорони громадського порядку направлявся особовий склад Міністерства внутрішніх справ колишнього СРСР з числа військовослужбовців та осіб рядового та начальницького складу.

ОСОБА_2 приймав участь в охороні громадського порядку у складі зведеного загону КВШ МВС СРСР на території Республіки Вірменія з 17 грудня 1988 року по 04 березня 1989 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1992 року № 33 «Про створення Української академії внутрішніх справ» створено Українську академію внутрішніх справ на базі Київської вищої школи МВС СРСР ім. Ф.Е.Дзержинського.

Відповідно до Указу Президента України від 20 грудня 1996 року № 1257/1996 академії надано статус національної і визначено її офіційну назву - Національна академія внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2005 року № 880 «Про реорганізацію вищих навчальних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ» академія реорганізована у Київський національний університет внутрішніх справ.

Указом Президента України «Про збереження статусу національних за деякими вищими навчальними закладами» від 15 вересня 2005 року № 1278/2005 за Київським національним університетом був збережений статус національного.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» за пропозицією Міністерства внутрішніх справ Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано шляхом перетворення в Національну академію внутрішніх справ.

Указом Президента України від 31 серпня 2010 року № 887/2010 «Про Національну академію внутрішніх справ» за пропозицією Кабінету Міністрів України за академією внутрішніх справ, що утворюється у зв'язку з реорганізацією Київського національного університету внутрішніх справ збережено статус національної, та перейменовано у Національну академію внутрішніх справ.

ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою щодо визнання його учасником бойових дій.

Згідно протоколу від 26 лютого 2018 року № 1/18 засідання комісії НАВС з питань визнання учасниками бойових дій було прийнято рішення про відмову у визнанні позивача учасником бойових дій

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення відповідача щодо відмови у наданні статусу учасника бойових дій, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконував службові обов'язки по охороні громадського порядку в умовах надзвичайного стану, пов'язаного з антигромадськими проявами у формі збройних конфліктів у Вірменській республіці, що не було враховано відповідачем, а тому останній з формальних підстав виніс рішення про відмову у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій, в зв'язку з тим, що така Республіка не входить до переліку держав, де велись бойові дії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Перелік осіб, які належать до учасників бойових дій визначений статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, відповідно до п. 2 вказаної статті учасниками бойових дій на території інших країн - є військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Безпосередньо перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Такий перелік держав і періодів бойових дій на їх території затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року № 63.

Поряд з цим, до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території законодавцем також віднесені «інші країни» після грудня 1979 року.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під визначенням «інші країни після 1979 року», яке міститься в постанові № 63, слід розуміти у тому числі колишній Союз PCP.

Так, в примітці № 6 до пункту «інші країни після грудня 1979 року» встановлено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялись військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях. В той же час зазначена примітка № 6 ніяким чином не обмежує коло осіб на яких розповсюджується позиція «інші країни після грудня 1979 року».

Як вірно зазначено судом першої інстанції, чинне законодавство України не містить визначення терміну «бойові дії», а також вичерпних характеристик, які б давали можливість визначити певні дії як бойові. Таким чином, при визначенні чи мають дії, в яких позивач брав участь на території Вірменської РСР, характер бойових дій, слід враховувати в повному обсязі обставини, які супроводжували його перебування на зазначеній території.

Так, загальновідомими є факти про те, що в період, який передував відокремленню колишніх союзних республік Союзу РСР та створення на їх території незалежних держав, а саме з 1988 по 1991 роки в СРСР, зокрема в кавказьких республіках відбувались масові заворушення та безпорядки з використанням вогнепальної зброї, які супроводжувались чисельними людськими жертвами серед громадського населення та постраждалими серед працівників правоохоронних органів та військовослужбовців. Збройні сили СРСР і органи внутрішніх справ в даних регіонах виконували бойові завдання, метою яких був захист мирного населення та приборкання конфліктуючих сторін. На час існування Союзу РСР та партійної ідеології, яка панувала в той період, не визнавалось, що в союзних республіках могли вестись бойові дії, і реальна інформація про їх трагічні наслідки замовчувалась.

Зазначені факти були неодноразово відображені у засобах масової інформації та відповідачем не спростовано.

Як зазначив позивач у своєму позові, на виконання наказу КВШ МВС СРСР від 30 липня 1988 року № 101, він буд відряджений до м. Єреван для безпосередньої участі у виконанні спеціального завдання та був задіяний для виконання завдань з охорони громадського порядку, контролю за дотриманням населенням умов введеного комендантського часу, охорони державних установ, а прибувши на місце був направлений до с.м.т. Ширазлу (Вірменської РСР) в бойовій обстановці. Безпосередньо був задіяний для виконання завдань по забезпеченню охорони громадського порядку в місті в умовах надзвичайного стану, виконував завдання по охороні об'єктів та населеного пункту від можливого захвату та з метою припинення збройних сутичок.

При цьому всі завдання виконувались у бойовій екіпіровці (бронежилет, сталевий шолом зі зброєю (автомат Калашникова АК-74, та спорядженими додатковими магазинами).

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що хоча Вірменськака РСР не включена в перелік держав і періодів бойових дій на їх території, затверджений постановою № 63, при розгляді справи встановлено, що позивач виконував завдання в умовах надзвичайного стану та при збройних конфліктах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 р. № 16 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту», затверджено Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій (далі також - Положення).

Згідно п. 3 цього Положення, Комісія зобов'язана приймати до розгляду заяви громадян про їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (3551-12); реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії. Якщо виникає потреба у додаткових документах, що підтверджують статус заявника, Комісія робить запит до відповідних архівних установ, про що повідомляє заявника; розглядати заяви громадян, що надійшли до Комісії, у тримісячний термін.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище правових норм та обставин справи, колегія суддів підтримує висновок Окружного адміністративного суду міста Києва, що відповідач при розгляді заяви ОСОБА_2 про встановлення останньому статусу учасника бойових дій не в повному обсязі взявши до уваги надані позивачем докази, детально не проаналізувавши їх зміст, не врахував факт відрядження позивача під час навчання в Київській вищій школі МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського до Вірменської РСР, з формальних підстав, виніс рішення про відмову у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій, в зв'язку з тим, що така Республіка не входить до переліку держав, де велись бойові дії.

Разом з тим, як було встановлено під час розгляду справи позивач виконував службові обов'язки по охороні громадського порядку в умовах надзвичайного стану, пов'язаного з антигромадськими проявами у формі збройних конфліктів у Вірменській республіці.

За наведених обставин, є вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення Комісії НАВС з питань визнання учасниками бойових дій, оформлене протоколом № 1 від 26 лютого 2018 року підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлену судом протиправність рішення відповідача про відмову у визнанні позивача учасником бойових дій, з метою повного та належного захисту його прав, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов обґрунтованого висновку про зобов'язання комісії НАВС з питань визнання учасниками бойових дій прийняти рішення про визнання ОСОБА_2 учасником бойових дій та видати йому посвідчення встановленого зразка.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 18.01.2019 року.