Справа № 140/2703/18
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2703/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі позивач, ГУ ПФУ у Волинській області) звернулося з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі відповідач, УДВС ГТУЮ у Волинській області) про визнання протиправною та скасування постанови від 30.11.2018 ВП№57817284 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.11.2018 державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57817284 з виконання виконавчого листа №980/2018, виданого 28.11.2018 Волинським окружним адміністративним судом, про зобовязання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2018 у розмірі 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення. 30.11.2018 цим же державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №57817284, відповідно до якої стягнуто з боржника ГУ ПФУ у Волинській області виконавчий збір в сумі 14892,00 грн.

Позивач не погоджується із оскаржуваною постановою про стягнення виконавчого збору від 30.11.2018 з тих підстав, що відповідно до пунктів 1, 3 частини пятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавчий збір стягненню з позивача не підлягає. Крім того, виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, оскільки його виконання здійснено добровільно головним управлінням до відкриття виконавчого провадження службою ДВС та в Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 (далі Порядок №649) за період з 01.01.2018 до набрання судовим рішенням законної сили. З огляду на вказане позивач просить визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами, визначеними Розділом 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.1-1а).

У поданому до суду відзиві від 10.01.2019 (а.с.26-28) представник відповідача позовні вимоги ГУ ПФУ у Волинській області не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог статті 27 Закону №1404-VIII, при цьому рішення суду в частині зобовязання здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3, що є підставою для закриття виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, позивачем не виконане. Оскільки виконання виконавчого листа не відбувається у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обовязком державного виконавця і пункт 3 частини пятої статті 27 Закону №1404-VIII, згідно з яким виконавчий збір не стягується, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», не може бути застосований. Крім того, посилається на безпідставність доводів позивача про необхідність врахування вимог Порядку №649.

В судове засідання сторони не прибули, при цьому представник позивача та представник відповідача подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини девятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, судовий розгляд справи здійснювався у відсутності осіб, які були належним чином повідомлені, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, в письмовому провадженні, на підставі наявних у суду матеріалів справи.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 30.11.2018 державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57817284 з виконання виконавчого листа №980/2018, виданого 28.11.2018 Волинським окружним адміністративним судом, про зобовязання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2018 у розмірі 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (а.с.8-9).

30.11.2018 державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 виніс постанову про стягнення виконавчого збору ВП №57817284, відповідно до якої стягнув з боржника ГУ ПФУ у Волинській області виконавчий збір в сумі 14892,00 грн. (а.с.11-12).

Відповідач направив оскаржувану постанову до ГУ ПФУ у Волинській області 30.11.2018, яку позивач отримав 10.12.2018, про що свідчить відбиток вхідного штемпеля на супровідному листі (а.с.10).

13.12.2018 за вих.№10079/02-60-34 позивач направив відповідачу лист, у якому повідомляв, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.09.2018 у справі №0340/1732/18 ГУ ПФУ у Волинській області в добровільному порядку проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 у розмірі 80% від суми грошового забезпечення. Перерахований розмір пенсії в сумі 10941,12 грн. виплачується з дати набрання законної сили судовим рішенням з 30.10.2018. Виплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2018 по 29.10.2018 буде здійснюватись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (а.с.13).

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обовязковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Разом з тим, пунктом 3 частини пятої статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується: якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901-VI) цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання. Терміни в цьому Законі вживаються у значенні, наведеному в Бюджетному кодексі України і Законі України «Про виконавче провадження».

За приписами частин першої, другої статті 2 Закону №4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Згідно із пунктом 1 Порядку №649 цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Пунктом 2 Порядку №649 передбачено, що у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні: боржник - орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів. Інші терміни вживаються у значенні, наведеному в Законах України «Про виконавче провадження» та «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

За приписами пунктів 3 - 5 Порядку №649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. Для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Як передбачено пунктами 10, 11 Порядку №649, виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику. Боржник у триденний строк повідомляє стягувачу про виділення коштів та не пізніше десяти робочих днів з дня надходження коштів у межах встановленого Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» періоду виплати пенсії зобов'язаний здійснити виплату стягувачу суми, що підлягає виплаті, у порядку, встановленому статтею 47 зазначеного Закону.

Крім того, згідно із пунктом 1 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1 (далі Порядок №20-1) цей Порядок відповідно до пункту 3 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649, визначає процедуру функціонування реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), та внесення інформації до нього.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 20-1 у цьому Порядку терміни використовуються у значеннях, наведених у Законах України «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку №649.

Пунктом 3 Порядку №20-1 визначено, що у реєстрі обліковуються рішення, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»: на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою; про стягнення коштів.

Згідно із пунктом 8 Порядку №20-1 відповідальна особа вносить до реєстру наявну інформацію про: 1) рішення суду: вид (постанова, рішення, ухвала); найменування суду, що його постановив; дата постановлення рішення суду та дата набрання ним законної сили; номер судової справи; стислий зміст рішення про зобовязання вчинити певні дії («про призначення пенсії», «про перерахунок пенсії», «про виплату пенсії» тощо); дата надходження рішення до боржника; 2) прізвище, імя, по батькові стягувача, дату його народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 3) у разі смерті стягувача - дату його смерті, а також прізвище, імя, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи (осіб), яка має (які мають) право на одержання недоотриманої пенсії у зв'язку зі смертю стягувача; 4) період, за який стягувачу нараховано пенсію на виконання рішення суду; 5) суму нарахованої на виконання рішення суду пенсії, що залишається невиплаченою, із зазначенням акта законодавства, згідно з яким проведено таке нарахування; 6) виплату коштів на підставі рішення суду: виплачена сума; місяць та рік, у якому кошти виплачені. За наявності двох і більше рішень за одним стягувачем кожне з них обліковується окремо.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктами 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, передбачено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави суду дійти висновків про те, що виплата пенсій за Законом №2262-ХІІ забезпечується Головними управліннями Пенсійного фонду України в областях виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, звідси, і виплата пенсій, присуджених рішенням суду відповідно до Закону №2262-ХІІ, також відбувається лише за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, заборгованість із пенсійних виплат за рішеннями суду, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобовязання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, здійснюються за окремою бюджетною програмою.

На думку суду, щодо виконання зазначених рішень суду (у тому числі, рішення Волинського окружного адміністративного суду, на виконання якого видано виконавчий лист №980/2018 від 28.11.2018, щодо якого відкрите виконавче провадження №57817284, у якому винесена оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору) поширюються гарантії держави, визначені Законом №4901-VI, при цьому, суд звертає увагу, що на вказаний Закон є прямі посилання у Порядках №649 та №20-1.

Відтак, суд вважає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 30.11.2018 винесена без урахування та з порушенням пункту 3 частини пятої статті 27 Закону №1404-VIII, оскільки виконавчий збір стягненню не підлягає у звязку із виконанням рішення суду за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Крім того, при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 30.11.2018 не були враховані приписи пункту 1 частини пятої статті 27 Закону №1404-VIII, що виключають можливість стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, тоді як відповідно до абзацу двадцять другого статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сімї у випадках, визначених цим Законом. При цьому, на думку суду, такі обмеження стосуються і виконавчих документів про зобовязання виплатити періодичні платежі, оскільки усі рішення судів незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобовязання відповідача вчинити дії щодо виплати коштів чи стягнення з нього коштів) підлягають виконанню.

Відтак, з наведених вище підстав та виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови підлягають до задоволення.

Суд не бере до уваги покликання представника відповідача на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі №703/1115/17, оскільки спір у вказаній справі виник у виконавчому провадженні щодо виконання рішення про перерахунок пенсії колишньому працівнику прокуратури, де підлягає застосуванню виключно Закон №1404-VIII, тоді як у цій справі спір виник у виконавчому провадженні щодо перерахунку пенсії колишньому працівнику міліції, а виконання рішення суду відбувається не лише згідно із вказаним Законом, а й з урахуванням Порядків №649 та №20-1.

Суд також звертає увагу на пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4901-VI, яким визначено, що заборгованість погашається у певній черговості, зокрема, у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат. Тобто, цим пунктом розділу ІІ Закону №4901-VI не розмежовані рішення суду про зобовязання відповідача вчинити дії щодо виплати коштів та про стягнення з нього коштів, а зазначаються «рішення суду щодо пенсійних виплат», що, на думку суду, охоплює усі види рішень суду (як про стягнення, так і про зобовязання вчинити дії щодо виплати), які стосуються пенсійних виплат.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору від 30 листопада 2018 року ВП №57817284.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його підписання.

ОСОБА_4Плахтій