Справа № 260/1457/18
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2019 року м. Ужгород№ 260/1457/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Стенавська А.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , не з`явився;

відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатської області, представник Сатмарі Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, якою просить:

визнати дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області протиправними щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га у контурі № 949;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.06.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га у контурі № 949.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.06.2018 року, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області з письмовим клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району за межами населеного пункту із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, контур № 949, орієнтовною площею 2,00 га. До клопотання позивач долучив графічні матеріали, на яких відзначено бажане місце розташування земельної ділянки з урахуванням вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України.

Листом від 09.07.2018 року № С-1354/2-2670/0/18-18 Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області позивачу надано відмову у задоволенні клопотання з підстав, передбачених Постановою Кабінету міністрів України від 07 червня 2017 року № 413 «Деякі питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними». Даною постановою затверджено Стратегію удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, відповідно до якої внесені зміни, а також з підстав того, що до клопотання не додано копію документа, що посвідчує безпосередню участь заявника в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, на підтвердження перебування безпосередньо в районах антитерористичної операції, відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої ст. 6, пунктів 11-14 частини другої ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто відповідач, на думку позивача, вважав, що клопотання не може бути задоволене з урахування наведених підстав.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, яке прийняте у формі листа є незаконним, а висновки такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, заперечивши проти задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи наступним (а.с.16-28).

Позивач має статус учасника бойових дій, про що йому 21.09.2015р. Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 , як учаснику бойових дій на території інших країн (пункт 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»). Однак, відповідне посвідчення не підтверджує участь позивача в антитерористичній операції. Водночас доказів того, що позивач належить до числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і борони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (пункт 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Головному управлінню не надано.

У зв`язку з цим, Головним управлінням позивачу було надано відповідь від 09.07.2018р. № С-1354/2-2670/0/18-18, у якій повідомлено про неможливість задоволення клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з вищевказаних підстав.

Відповідач вважає, що діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а на звернення громадянина ОСОБА_1 надав обґрунтовану та вичерпну відповідь.

Своїм правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався та відповіді на відзив до суду не надав.

Відповідно заперечення щодо відповіді на відзив відповідачем також не надано.

У судове засідання позивач не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити їх у повному обсязі (а.с.38).

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, у задоволенні позову просила відмовити повністю з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 05.06.2018р. звернувся до відповідача із письмовим клопотанням від про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району за межами населеного пункту із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, контур № 949, орієнтовною площею 2,00 га, долучивши до клопотання графічні матеріали, на яких відзначено бажане місце розташування земельної ділянки з урахуванням вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України.

Відповідач надав позивачу відповідь, викладену у листі від 09.07.2018 № С-1354/2-2670/0/18-18, в якому зазначив, що позивачем до клопотання надано копію посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 , однак, враховуючи той факт, що позивачем до клопотання не надано копію документа, що посвідчує безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, підтвердження перебування безпосередньо в районах антитерористичній операції, відповідно до пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини 3 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», клопотання позивача не може бути в установленому законом порядку (а.с.6).

Тобто, відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, вважаючи його незаконним, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам у даній справі, суд виходить із наступного.

Щодо спірного рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною другою статті 2 КАС України, у зв`язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України): право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України: громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 2 ст. 116 ЗК України: набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України: безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України: громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 статті 116 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України: громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України: відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У позовній заяві позивач зазначив, що вимагаючи від позивача надання копії документа, що підтверджує належність позивача до кола осіб (безпосередню участь в АТО), на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідач порушив норми ч. 6 ст. 118 ЗК України, яка забороняє вимагати від заявника додаткові матеріали та документи, не передбачені цієї статтею.

Однак, з даними твердженнями позивача суд не погоджується з таких підстав.

Судом з`ясовано, що позивачу Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 було видано посвідчення серії НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 21 вересня 2015 року (а.с.8).

Відведення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції та сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції регулюється в тому числі Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

В той же час, питання щодо визначення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції є складовою частиною повноважень відповідача стосовно розпорядження земельними ділянками, які перебувають у державній власності, що передбачено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 898-р від 19.08.2015р. «Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками».
Згідно з пунктом 1 вищевказаного розпорядження: державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру і обласним та Київській міській державним адміністраціям за участю органів місцевого самоврядування визначити протягом місяця на території відповідної області та м. Києва земельні ділянки для відведення учасникам антитерористичної операції та сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції.

Пунктом 2 вищезазначеного розпорядження передбачено, що Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру, обласним та Київській міській державним адміністраціям забезпечити: розгляд у першочерговому порядку звернень учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції щодо відведення їм земельних ділянок; розміщення на власних офіційних веб-сайтах інформації про місце розташування, цільове призначення та площу земельних ділянок, які можуть бути відведені учасникам антитерористичної операції та сім`ям загиблих учасників антитерористичної операції; надання в десятиденний строк після подання учасниками антитерористичної операції або членами сімей загиблих учасників антитерористичної операції заяв про надання їм земельних ділянок відповідної інформації Державній службі у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.

Як вже зазначалося, надання земельних ділянок у власність в порядку безоплатної приватизації визначено статтею 118 ЗК України.

Разом з тим, надання у власність земельних ділянок здійснюється у порядку, визначеному статтею 118 ЗК України, за умови, що учасник бойових дій не скористався своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки та надав відповідний документ, що посвідчує його участь в антитерористичній операції (посвідчення, довідка, наказ тощо).
Процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення та категорії таких осіб визначає Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20.08.2014 року.

05.06.2018р. позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області з клопотанням стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населеного пункту, контур № 949 на території Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району Закарпатської області. До клопотання позивачем було надані копії паспорта, ідентифікаційного коду та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а також копію посвідчення учасника бойових дій.

Позивач має статус учасника бойових дій, про що йому було видане відповідне посвідчення, як учаснику бойових дій на території інших країн (п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Проте, надане позивачем посвідчення жодним чином не підтверджує та не дає змоги встановити участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції.
Доказів того, що позивач належить до числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») ОСОБА_1 до суду не надано.

Більше того, позивачем до доказів, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, взагалі не надано ні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, ні графічних матеріалів щодо розташування земельної ділянки.

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Такого висновку дійшов Конституційний суд України у своєму рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, справа № 1-25/2010 (абзац 3 підпункту 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення).

Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 по справі № 1-17/2005 про постійне користування земельними ділянками вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності та недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України: завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України: у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Згідно з ч. 2 ст. 74 КАС України: обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Позивачем не надано суду достатніх та належних доказів щодо обґрунтованості своїх позовних вимог.
Таким чином, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а позовні вимоги про визнання дій Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області протиправними щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки у власність на території Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га у контурі № 949 та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.06.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га у контурі № 949 задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності до вимог п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017р.).

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України 18 січня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення було виготовлено 23 січня 2019 року.