Справа № 0540/6279/18-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 р. Справа№0540/6279/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стойки В.В.,

при секретарі Дідевич І.О.

за участю:

представника позивача Шевченко Н.В.

представника відповідача Яковлевої А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля», звернувся з позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги форми «Ю» № 88714-45 від 04.04.2018 року про сплату боргу (недоїмки) з податку на додану вартість у сумі 273 076,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаючись на посилаючись на рішення Донецького окружного адміністративного суду № 805/2395/18-а від 04 червня 2018 року, яким було скасовано податкове повідомлення-рішення № від 13 серпня 2017 року про зобов'язання сплатити штрафні санкції за затримку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 277 348,54 грн. При цьому штрафні санкції в скасованому податковому повідомленні-рішення були визначені за той самий податковий період, що і в спірній вимозі, а саме квітень 2016 - червень 2016 року. Крім того, станом на 04.04.2018 року відповідачем безпідставно було знято з особистого рахунку позивача передплату в сумі 4 272,45 грн. та зараховано в рахунок погашення штрафних санкцій, що зменшило суму штрафних санкцій з 277 448,54 на 273 076,09 грн. Тобто фактично сума штрафних санкцій по скасованому податковому повідомленню-рішенню фактично є тотожною сумі штрафних санкцій визначених спірною податковою вимогою.

Отже, вважає, що спірною податковою вимогою визначено штрафну санкцію з податку на додану вартість, яка вже визначалась скасованим за рішенням суду податковим повідомленням рішенням № від 13 серпня 2017 року. Просить суд скасувати податкову вимогу № Ю 88714-45 від 04.04.2018 року про сплату боргу (недоїмки) з податку на додану вартість у сумі 273 076,09 грн. та позовну вимогу задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав. В матеріалах справи знаходиться відзив відповідача, в яких останній зазначає, що оскаржувана позивачем податкова вимога прийнята на підставі вимог чинного законодавства оскільки позивачем порушенні строки грошового зобов'язання з податку на додану вартість, в частині несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов'язань, у зв'язку з чим були нараховані штрафні фінансові санкції згідно з вимогами податкового законодавства. Просив суд відмовити позивачу в задоволенні позивних вимог.

Ухвалою від 06 серпня 2018 року було відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання на 30 серпня 2018 року.

30 серпня 2018 року підготовче засідання було відкладено на 03 вересня 2018 року.

Ухвалою від 03 вересня 2018 року було прийнято рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03 жовтня 2018 року.

03 жовтня 2018 року в підготовчому засіданні було об'явлено перерву до 05 жовтня 2018 року.

Ухвалою від 05 жовтня 2018 року було зупинено провадження по справі до набрання законної сили судового рішення по справі № 805/2395/18.

Ухвалою від 21 листопада 2018 року було поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання на 12 грудня 2018 року.

Ухвалою від 12 грудня 2018 року було закінчено підготовче засідання та призначено до розгляду по суті на 09.01.2019 року.

09 січня 2019 року представник позивач у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засідання просив відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Податковим органом 30.08.2017 року було проведено камеральну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» з питань несвоєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартіcть по податковим деклараціям за квітень 2016 року № від 17.05.2016 року, за травень 2016 року № від 17.06.2016 року, за червень 2016 року № від 19 липня 2016 року, за результатами якої встановлені порушення пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.57.1 ст.57, п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати суми узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість по деклараціям за квітень 2016 року № від 17.05.2016 року, за травень 2016 року № від 17.06.2016 року, за червень 2016 року № від 19 липня 2016 року з затримкою понад 30 календарних днів на загальну суму ПДВ 1 386 742,71 грн.

На підставі висновків акту камеральної перевірки податковим органом 13 вересня 2017 року винесено податкове повідомлення рішення № , яким встановлено зобов'язання сплатити штраф в розмірі 277 348, 54 грн. за платежем податок на додану вартість.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду № 805/2395/18-а від 04 червня 2018 року, було скасовано податкове повідомлення-рішення № від 13 серпня 2017 року про зобов'язання сплатити штрафні санкції за затримку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 277 348,54 грн.

04.04.2018 року податковим органом прийнято податкову вимогу форми «Ю» № 88714-45 про сплату боргу (недоїмки) з податку на додану вартість у сумі 273 076,09 грн., у зв'язку з несвоєчасною сплатою суми узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість по деклараціям за квітень 2016 року № від 17.05.2016 року, за травень 2016 року № від 17.06.2016 року, за червень 2016 року № від 19 липня 2016 року.

Позивач просить скасувати оскаржувану вимогу, оскільки вважає, що її було прийнято на підставі податкового повідомлення-рішення № від 13 серпня 2018 року, яке скасоване Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/2395/18-а від 04 червня 2018 року .

Зазначені обставини не є спірними.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (надалі по тексту - ПК України).

За ст.61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Аналогічну норму для ПДВ передбачено ст. 203 Податкового кодексу, п. 203.1 якої визначено, що декларація з ПДВ подається за базовий звітний (податковий) період, який дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.100.1 ст.100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податковою боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу. Якщо до складу розстроченої (відстроченої) суми входить пеня, то для розрахунку процентів береться сума за вирахуванням суми пені.

Згідно з п. 100.2 ст.100 Податкового кодексу України платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання. Розстрочені суми грошових зобов'язань або податкового боргу (в тому числі окремо - суми штрафних (фінансових) санкцій) погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення (п. 100.6 ст.100 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення (п.116.1 ПКУ) .

Як передбачено ст. 67 Конституції України та п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

При цьому, суд звертає увагу, на те, що позивачем на підтвердження погашення податкового боргу надано до матеріалів справи платіжні доручення за квітень 2016 року № від 17.05.2016 року, за травень 2016 року № від 17.06.2016 року, за червень 2016 року № 912415266 від 19.07.2016 року сплачені, а саме з податку на додану вартість - з квітня 2016 року по червень 2016 року, згідно платіжних доручень: № 1834 від 13.05.2016 в сумі 730681,00 грн. за квітень 2016 - № 1898 від 24.05.2016 в сумі 100000,00 грн. за квітень 2016 - № 1901 від 26.05.2016 в сумі 200000,00 грн. за травень 2016 - № 1957 від 03.06.2016 в сумі 158000,00 грн. за травень 2016 - 2007 від 15.06.2016 в сумі 310000,00 грн. за травень 2016 - № 2053 від 24.06.2016 в сумі 30000,00 грн. за травень 2016 року - №2083 від 30.06.2016 в сумі 6070,00 грн. за травень 2016 року - №2165 від 15.07.2016 року - 914000,00 грн. за червень 2016 року - № 2221 від 26.07.2016 року в сумі - 77990,00 грн. за червень 2016 року - №2246 від 29.07.2016 року в сумі 227887,00грн. за червень 2016 на загальну суму 3024628,00 грн.

Позивач не заперечує факт несвоєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість, проте вказує на те, що сталось це через обставин непереборної сили, що унеможливило здійснення своєчасної сплати податкових зобов'язань за графіками встановленими договорами про відстрочення.

Так, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім п. 4 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

За положеннями статті першої цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На час вирішення справи період проведення АТО триває.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Пунктом 5 ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 жовтня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1669, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1079-р, яким було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Пунктом 3 наведеного розпорядження визнані такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 та від 05 листопада 2014 року №1079-р.

Так, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р м. Добропілля включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1669-VII, протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Отже сертифікат ТПП є документом, що засвідчує настання обставин непереборної сили при вирішенні питання про звільнення від нарахування штрафних санкцій та пені з 14 квітня 2014 року з боку податкових органів.

Позивачем надано Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати №3483 від 10.03.2015 року, яким товариству засвідчено настання обставин непереборної сили з 14.04.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

Тобто, позивач з 14 квітня 2014 року є звільненим від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов'язань щодо сплати узгоджених сум податкових зобов'язань тому нарахування штрафних санкцій в даних правовідносинах є неправомірним.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що податковим органом 30.08.2017 року було проведено камеральну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» з питань несвоєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартіcть по податковим деклараціям за квітень 2016 року № від 17.05.2016 року, за травень 2016 року № від 17.06.2016 року, за червень 2016 року № від 19 липня 2016 року, за результатами якої встановлені порушення пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.57.1 ст.57, п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати суми узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість по деклараціям за квітень 2016 року № від 17.05.2016 року, за травень 2016 року № від 17.06.2016 року, за червень 2016 року № від 19 липня 2016 року з затримкою понад 30 календарних днів на загальну суму ПДВ 1 386 742,71 грн.

На підставі висновків акту камеральної перевірки податковим органом 13 вересня 2017 року винесено податкове повідомлення рішення № , яким встановлено зобов'язання сплатити штраф в розмірі 277 348, 54 грн. за платежем податок на додану вартість.

Як вже зазначалось судом, Рішенням Донецького окружного адміністративного суду № 805/2395/18-а від 04 червня 2018 року, було скасовано податкове повідомлення-рішення № від 13 серпня 2017 року про зобов'язання сплатити штрафні санкції за затримку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 277 348,54 грн.

Як було встановлено у судовому засіданні штрафні санкції в вищезазначеному податковому повідомленні-рішення були визначені за той самий податковий період, за те саме порушеня та в такому самому розмірі, що і в спірній вимозі, а саме квітень 2016-червень 2016 року. Крім того, станом на 04.04.2018 року відповідачем було знято з особистого рахунку позивача передплату в сумі 4 272,45 грн. та зараховано в рахунок погашення штрафних санкцій, що зменшило суму штрафних санкцій з 277 448,54 на 273 076,09 грн.

Отже, спірною податковою вимогою визначено штрафну санкцію з податку на додану вартість, яка вже визначалась скасованим за рішенням суду податковим повідомленням рішенням № від 13 серпня 2017 року.

Відповідно до частини четвертої ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки Рішенням Донецького окружного адміністративного суду № 805/2395/18-а від 04 червня 2018 року було встановлені обставини протиправного прийняття податкового повідомлення - рішення № від 13 серпня 2017 року, спірна вимога також підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного вище, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд вважає недоведеною законність дій відповідача з прийняття податкової вимоги форми «Ю» № 88714-45 про сплату боргу (недоїмки) з податку на додану вартість у сумі 273 076,09 грн.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб захисту права, визначений позивачем.

Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 4096,14 грн., наведена сума відповідно до положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про скасування вимоги - задовольнити.

Скасувати вимогу № Ю-88714-45-25 від 04.04.2018 року про сплату боргу (недоїмки) з податку на додану вартість у сумі 273 076,09 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області (; 87526, Донецька область м. Маріуполь, вул.130 Таганрогської дивізії, буд. 114) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» (; 85000, Донецька обл., м.Добропілля, вул.Чехова, 1) судовий збір у розмірі 4 096,14 (чотири тисячи дев'яносто шість гривень ) 14 коп.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 09 січня 2018 року.

Повний текст рішення складено та підписано 16.01.2019 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Стойка В.В.