Справа № 1140/2509/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2509/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 р. (суддя Пасічник Ю.П., м. Кропивницький)

у справі №1140/2509/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії, -

встановив:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо відмови позивачу, відповідно до листа (відповіді) від 17.08.2017 року за вих. № Б-15627/0-11186/0/6-17, у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення позивачу у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Завалівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення позивачу у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Завалівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 р. в задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що листом відповідача від 17.08.2017 року за вих. № Б-15627/0-111186/0/6-17 позивачу було відмовлено у задоволені заяви із посиланням на те, що передати у власність земельну ділянку можливо лише після припинення права власності чи користування земельною ділянкою в порядку, визначеному законом.

На думку позивача, така відмова є неправомірною, оскільки позивачем було надано відповідачу згоду керівника приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Вікторія" ОСОБА_2 (далі - ПОСП "Вікторія"), яке орендує земельну ділянку в межах Завалівської селищної ради, і керівник якого не заперечував щодо вилучення у нього частини орендованої ним землі площею 32,67 га із земель державної власності, з подальшою передачею її позивачу та іншим особам.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що у разі відсутності вільних земель зазначеного цільового призначення, задоволення клопотання позивача можливе за умови погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

На думку позивача, відповідач, маючи згоду керівника ПОСП "Вікторія" на вилучення у нього частини орендованої земельної ділянки для подальшої передачі її у власність в т.ч. позивачу, мав прийняти рішення про зміну договору оренди в частині вилучення у ПОСП "Вікторія" зазначеної керівником підприємства площі земельної ділянки та надати позивачу згоду на виготовлення проекту землеустрою на дану земельну ділянку.

Надавши погодження, землекористувач підтверджує свою готовність до зміни договору оренди земельної ділянки, який укладений між ПОСП "Вікторія" та відповідачем, та зареєстрований у Державному реєстрі від 29.09.2008 року за № 12.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін. Договір також може бути змінений за рішенням суду.

Отже, припинення користування ПОСП "Вікторія" земельною ділянкою шляхом закінчення строку договору оренди не є обовязковим.

Суд не застосував у своєму рішенні законодавчу норму ч. 6 ст. 118 ЗК України.

Зміна договору оренди земельної ділянки в сторону зменшення її площі і є своєрідне вилучення у землекористувача частини земельної ділянки.

За наявності заяви землекористувача про зменшення орендованої ним площі земельної ділянки відповідач зобовязаний був відреагувати на таку заяву, після чого прийняти рішення стосовно заяви позивача, чого не було зроблено відповідачем.

Про розірвання чи припинення договору оренди земельної ділянки ПОСП "Вікторія" у позові позивача та наявних у справі матеріалах мова взагалі не йде. Мова йде тільки про згоду керівництва господарства про вилучення у них частини орендованої ними земельної ділянки, що досягається шляхом зміни договору оренди з відповідачем і є обовязком відповідача, щоб забезпечити законну вимогу позивача.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

Відповідач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що відмовив у задоволенні заяви позивача, оскільки розташована на території Завалівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області земельна ділянка перебуває в оренді ПОСП "Вікторія", а відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач у липні 2017 року звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, що розташована на території Завалівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області.

Листом від 17.08.2017 р. №Б-15627/0-11186/0/6-17 позивачу було повідомлено про відсутність правових підстав у наданні дозволу у звязку з тим, що відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки:

- позивачем не надано доказів розірвання чи припинення договору оренди земельної ділянки, розташованої на території Завалівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області, зареєстрованого у Гайворонському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.09.2008 року №12;

- відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 121 названого Кодексу громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України).

Отже, за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідач повинен був прийняти одне з таких рішень:

1) про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою;

2) про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням причин відмови.

Підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що земельна ділянка, щодо якої позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою розташована на території Завалівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області та перебуває в оренді ПОСП "Вікторія" відповідно до договору оренди землі, зареєстрованого у Гайворонському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП "Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 29.09.2008 року №12 (а.с.27-29).

Відповідно до матеріалів справи, керівником ПОСП "Вікторія" надано згоду на вилучення у підприємства частини орендованої земельної ділянки для подальшої передачі її іншим особам, у тому числі і позивачу, та на території Завалівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області (а.с.12, 13). Відповідач у справі зазначені обставини не спростовує.

В обґрунтування своєї відмови, викладеної в листі від 17.08.2017 р. № Б-15627/0-11186/0/6-17, відповідач посилається на положення ч. 5 ст. 116 ЗК України.

Згідно з ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Проте, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України містить вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вказаний перелік не підлягає розширеному тлумаченню при його застосуванні.

До вказаного висновку дійшов також ОСОБА_3 Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №820/4757/17, провадження № К/9901/27437/18.

У постанові від 11 квітня 2018 року у справі №820/4757/17, провадження № К/9901/27437/18, ОСОБА_3 Суд, зокрема зазначив, що "у касаційній скарзі відповідач також зазначає, що позивачем не припинено право постійного користування земельною ділянкою на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою площею 1,96 га, що є перешкодою у вирішенні питання про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення тієї ж самої земельної ділянки до припинення відповідного права. На вказане слід зазначити, що у відповідача немає підстав брати до уваги вказану обставину на стадії надання дозволу на розроблення, оскільки на цьому етапі не вирішується питання про надання земельної ділянки у власність".

Обґрунтування листа від 17.08.2017 р. № Б-15627/0-11186/0/6-17 не містять передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підстав для відмови позивачу у задоволенні його заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Отже, зазначену відмову було прийнято відповідачем необґрунтовано та неправомірно, оскільки ним не було наведено передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підстав її прийняття.

Крім того, колегія суддів зазначає, що надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою не покладає на відповідача обов'язок прийняти позитивне рішення про надання земельної ділянки у власність, оскільки під час виготовлення проекту землеустрою будуть виявлені всі перешкоди для такої передачі.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що відповідач не довів суду правомірність своєї відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та діяв не на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною та скасування відмови відповідача, викладеної в листі від 17.08.2017 р. № Б-15627/0-11186/0/6-17, та зобовязання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Завалівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області, з урахуванням висновків суду.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 р. у справі №1140/2509/18 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, викладену у листі від 17.08.2017 р. № Б-15627/0-11186/0/6-17, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Завалівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Завалівської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко