Справа № 263/14325/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року справа №263/14325/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі капітана поліції Піліпенко Світлани Іванівни на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2018 р.(у повному обсязі складена 12 грудня 2018 року у м. Маріуполь) у справі № 263/14325/18 (головуючий І інстанції суддя Васильченко О.Г.) за позовом ОСОБА_2 до Інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі капітана поліції Піліпенко Світлани Іванівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) 02.11.2017 року звернулась до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до Інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі капітана поліції Піліпенко Світлани Іванівни (далі - відповідач), в якому просила скасувати постанову № ЕАА № 194932 від 27.10.2017 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України (а.с. 1-2).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12 грудня 2018 року у справі № 263/14325/18 позовну заяву задоволено.

Постанову серії ЕАА№194932 від 27 жовтня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у розмірі 255 гривень скасовано, провадження по справі закрито (а.с. 55).

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування доводів вказує на те, що позивачем було порушено вимогу знаку 3.34 «Зупинку заборонено», а саме здійснено зупинку в зоні його дії, чим порушено р. 33 п. 3.34 ПДР України. Вказана обставина зафіксована за допомогою технічного приладу, закріпленого в патрульному автомобілі поліцейського. Крім того, позивачем надано пояснення, згідно яких остання зазначила, що вона зупинилась на 2 секунди та приїхала по роботі до суду, а також наголошувала на тому, що відсутні місця для паркування.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, встановив наступне.

Постановою від 27.10.2017 року серії ЕАА № 194932 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., за те, що вона 27.10.2017 р. о 11-14 год. в м. Маріуполі по пр. Металургів, 31, керуючи автомобілем «Ніссан», державний номер НОМЕР_1, здійснила зупинку транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «зупинку заборонено», чим порушила вимоги розділу 33 ПДР України (а.с. 4).

Спірним у даній справі є правомірність винесення Інспектором 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі капітана поліції Піліпенко Світланою Іванівною постанови серії ЕАА № 194932 від 27.10.2017, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 225 грн. за порушення вимог розділу 33 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно п. 15.1 Правил дорожнього руху України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до розділу 33 п. 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

За правилами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частини перша, друга, третя і п'ята статті 122, статті 124-1 - 126.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами 1 та 2 ст. 258 КУпАП, у разі вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом апеляційної інстанції переглянуто відеозапис подій 27.10.2017 року, здійснений за допомогою технічного приладу, закріпленого в патрульному автомобілі поліцейського.

З копії відеозапису, записаного на DVD та відтвореного під час апеляційного розгляду, чітко вбачається, що позивач зупинилась в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», при наближенні автомобіля поліції нею ввімкнено світловий покажчик відповідного напрямку та позивач почала рух. Крім того, з наданого відеозапису вбачається, що позивач не заперечує факту зупинки транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34, але наголошує на тому, що відсутні місця для паркування.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що позивач не дотримався відповідних вимог Правил дорожнього руху, що призвело до їх порушення та притягнення його до адміністративної відповідальності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб'єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити.

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови відповідають вимогам Закону, оскільки в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем доведено правомірність винесення спірного рішення про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 225 гривень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі капітана поліції Піліпенко Світлани Іванівни - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2018 р. у справі № 263/14325/18 - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі капітана поліції Піліпенко Світлани Іванівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

Е.Г. Казначеєв