Справа № 826/1954/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1954/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року, суддя Скочок Т.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і рішення про нарахування пені,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просила: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.06.2015 року №8654-17 та від 24.06.2016 року №20814-13; визнати протиправним та скасувати рішення про нарахування пені за несвоєчасне погашення податкового зобов'язання на загальну суму 7 820,01 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 19.06.2015 року №8654-17. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24.06.2016 року №20814-13. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 24.06.2016 року №20814-13 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 24.06.2016 року №20814-13 відмовити, в іншій частині рішення залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля (тип - Седан-В) марки Honda Accord, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 з об'єм двигуна 3471 см3.

19.06.2015 року ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за №8654-17, яким позивачці визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік (ККДБ 18011001) у розмірі 25 000 грн.

24.06.2016 року ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийнято ще одне податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за №20814-13 від, яким позивачці визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік на суму 25000 грн. .

Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені за адресою: АДРЕСА_1, тоді як відповідно до відмітки у паспорті позивачки, місцем реєстрації ОСОБА_1 визначено: АДРЕСА_2.

Відповідно до листа ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.01.2018 року №279/Г/26-58-13-01-10 та витягів з інтегрованої картки платника транспортного податку з фізичних осіб (позивача) за 2016 - 2017 роки, грошові зобов'язання визначені відповідачем самостійно згідно податкових повідомлень-рішень від 19.06.2015 року №8654-17 і від 24.06.2016 року №20814-13 на загальну суму 50 000 грн. були нараховані в такій інтегрованій картці ОСОБА_1 до сплати та набули статусу податкового боргу.

21.07.2017 року за наслідками сплати ОСОБА_1 суми податкового боргу (недоїмки) у розмірі 50 000 грн. в автоматичному режимі була нарахована пеня за несвоєчасне погашення податкових зобов'язань, визначених згідно податкових повідомлень-рішень від 19.06.2015 року №8654-17 і від 24.06.2016 року №20814-13, а саме: у розмірі 6 296,38 грн. - за період з 01.01.2016 року по 21.07.2017 року та у розмірі 1 523,63 грн. - за період з 04.02.2017 року по 21.07.2017 року.

Позивачка, вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення контролюючого органу протиправними та такими, що прийнято з порушенням вимог податкового законодавства, звернулась до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із апеляційної скарги, апелянт оскаржує рішення суду першої інстанціцї лише в частині вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24.06.2016 року №20814-13, в іншій частині рішення суду не оскаржується, таким чинном колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межав доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VІІІ з 01 січня 2015 року введено в дію статтю 267 ПК України, відповідно до якої платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно із приписами підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» № 909-VIII від 24.12.2015 року (набрав чинності з 01.01.2016 року) підпунктпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України викладено наступним чином: об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до пункту 267.4 статті 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно підпункту 267.6. 1 пункту 267.6 статті 267 ПК України, обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів якою встановлено механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66 (далі - Методика).

Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 року №403, де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Згідно п. 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою КМ України від 10 квітня 2013 р. № 403, середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн- ціна нового транспортного засобу в Україні; Г- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Положенням п. 12 Методики вказано, що коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів.

У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Пунктом 13 Методики вказано, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Таким чином, для визначення об'єкта оподаткування транспортного податку в розпорядженні контролюючого органу має бути інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу тощо. При цьому, обєктом оподаткування є транспортний засіб, вартість якого більше 750 розмірів мінімальної заробітної плати та з року випуску минуло не більше 5 років.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016 року визначена у розмірі 1 378 грн.

Об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. (750 х 1378,00 грн.) та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Уряду від 18 лютого 2016 року №66 (далі - Методика), відповідно до положень пункту 2 якої (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку №403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (пункт 4 Порядку №403).

Згідно пункту 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (пункт 13 Методики).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики).

На коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів згідно додатком 1 та додатком 2 Методики впливає строк експлуатації транспортних засобів та нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів. При цьому, технічний стан автомобіля відповідно до Методики не впливає на обрахунок середньоринкової вартості автомобіля. Однак, розбіжності між ідентичними автомобілями можуть стосуватися, зокрема, технічного стану легкового автомобіля.

Наведені положення свідчать, що при визначенні середньоринкової вартості легкових автомобілів повинні враховуватись певні ознаки, параметри і характеристики конкретного транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі №813/3073/17 (адміністративне провадження №К/9901/46133/18).

Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 06.12.2018 року (а.с. 149) наданого на запит суду було розраховано середньоринкову вартість автомобіля, подано до ДФС інформацію про автомобілі з року випуску яких минуло не більше 5 років та середньоринкова вартість яких становить 750 розмірів мінімальної зарплати, встановлено на 1 січня податкового (звітного) року та забезпечено роботу офіційного веб-сайту Міністерства про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндра двигуна, тип коробки переключення коробки передач та пробіг.

Крім того, у листі зазначено, що 1000 куб.см. є еквівалентом 1 літру, а тому об'єм циліндрів двигуна автомобіля 347' 1 куб.см. з урахуванням заокруглення дорівнює 34,5 л.

Відповідно до інформації середньоринкова вартість легкового автомобіля Хонда Аккорд з об'ємом двигуна 3,5 л., бензин, автоматична коробка переключення передач становила 750 розмірів мінімальної зарплати, встановленої на 1 січня 2016 року, тому автомобіль позивача було включено у поданий ДФС перелік автомобілів, вартість яких неможливо визначити.

Проте, таке визначення вартості автомобіля колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки для визначення вартості необхідно встановити пробіг про що зазначило Міністерство у даному листі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутній розрахунок, що свідчить про те, що, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення, податковий орган не мав належної інформації про середньоринкову вартість автомобіля позивача та не мав підстав для прийняття спірного рішення.

В ході апеляційного розгляду представник відповідача не заперечував, що під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, податковий орган не проводив відповідного розрахунку, оскільки його проведення не входить до компетенції ДФС, а лише керувався середньоринковою вартістю автомобіля без врахування його пробігу.

Отже, відповідачем не виконаний свій обов'язок щодо надання належних доказів в підтвердження наявності підстав для визначення податкового зобов'язання, а саме доказів щодо належного обрахунку середньоринкової вартості автомобіля позивача, яка впливає на віднесення такого автомобіля до об'єкта оподаткування в розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу.

Аналогічна позиція наведена в постановах Верховного суду від 10 травня 2018 року у справах №803/1502/16, № 826/15079/16

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, позивачем до матеріалів позову була залучена копія листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.11.2017 року №3805-04/42752-07 (наданий у відповідь на адвокатський запит представника позивача), за змістом якого розрахована у 2016 році згідно з Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року №66, середньоринкова вартість автомобіля Honda Accord, 2013 року виписку та пробігом 64 000 км становила 400 747,66 грн. (з ПДВ).

Отже, за даними Мінекономрозвитку середньоринкова вартість автомобіля позивача, не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - тобто 1 033 500 грн. (1 378*750).

Таким чином, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення, контролюючий орган не перевірив чи належить автомобіль позивача до об'єкта оподаткування в розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу. Під час апеляційного розгляду справи відповідачем також не доведено, що автомобіль позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році. Така інформація не надана і Міністерством економічного розвитку і торгівлі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 16 січня 2019 року.