Справа № 810/4238/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року м.Київ № 810/4238/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування постанови,

за участю сторін:

- представник позивача: ОСОБА_3, ордер серії КВ №397394 від 20.06.2018,

- представник відповідача: Васьовчик О.В., довіреність б/н від 10.10.2018,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 (далі-позивач) з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України про заборону в'їзду в Україну строком на три роки громадянину Туреччини ОСОБА_1 від 02.06.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №810/4238/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що постановою Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України від 02.06.2018 позивачу було заборонено в'їзд в Україну строком на три роки у зв'язку із порушенням ним порядку в'їзду та виїзду на тимчасово окуповану територію України, - Автономної Республіки Крим. Позивач зазначив, що відповідно до довідки, яка була складена відповідачем за результатами перевірки, 27.05.2015 ОСОБА_1 в'їхав на територію Автономної Республіки Крим літаком рейсом Москва-Сімферополь та 29.05.2015 виїхав з Автономної Республіки Крим зворотнім рейсом Сімферополь - Москва.

Позивач зазначив, що спірна постанова містить посилання на ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасового окупованій території України», якою встановлено, що в'їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в'їзду-виїзду.

Так, Порядок в'їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї затверджений постановою Кабінету Міністрів України №367 від 04.06.2015. Позивач наголосив, що станом на 27.05.2015 та 29.05.2015, що є датами в'їзду та виїзду позивача з Автономної Республіки Крим, вказаний Порядок ще не діяв, а тому, на думку позивача, він не порушив порядок в'їзду та виїзду з тимчасово окупованої території.

Крім того, позивач звернув увагу на те, що в'їзд на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї без отримання дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду та виїзду не є в розумінні вимог ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.2.1 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства підставою для прийняття рішення про заборону в'їзду іноземцю на територію України.

Також позивач зазначив, що він володіє турецькою мовою, а під час співбесіди посадовими особами прикордонного органу не було надано позивачу перекладача з турецької мови. Переклад з російської на турецьку мову здійснював знайомий позивача, який погано знає російську мову.

Позивач зауважив, що у зв'язку із неправильним перекладом він неправильно зрозумів питання представника прикордонного органу щодо факту відвідування ним АР Крим.

Позивач зазначив, що він неодноразово приїздив до АР Крим у 2009-2011 роках, проте після 2014 року громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 жодного разу не був на окупованій території.

Крім того, позивач звернув увагу на те, що йому не було оголошено спірну постанову, що не відповідає вимогам вказаної Інструкції.

Також всупереч вимогам Інструкції до довідки не було додано копії віз або відміток уповноважених державних органів та результатів їх дослідження, а також витяги з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон.

Крім того, позивач зазначив, що у його паспорті було проставлено відмітку «Заборонено в'їзд в Україну», при цьому у графі «дата до якої заборонено в'їзд в Україну» зазначено дату « 02 червня 2018 року», у зв'язку з цим, позивач зазначає, що не є зрозумілим з якої дати для нього розпочався трирічний термін для заборони в'їзду до України.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що 02.06.2018 під час здійснення прикордонного контролю пасажирів рейсу №7620 сполучення Анталія-Київ виявлено громадянина Туреччини ОСОБА_1, з яким була проведена співбесіда, в ході якої було встановлено, що позивач 27.05.2015 в'їхав до тимчасово окупованої території АР Крим авіарейсом Москва-Сімферополь та 29.05.2015 повернувся у зворотньому порядку авіарейсом Сімферополь - Москва. Співбесіда проводилась під відео запис. Відповідач наголосив, що згідно з письмових пояснень та наявного відеозапису перекладачем з турецької мови був ОСОБА_6, який є знайомим позивача. При цьому, з відеозапису вбачається, що вказана особа вільно володіє турецькою та російською мовами та проблем щодо перекладу під час співбесіди не виникало. Відповідач зазначив, що оскільки на момент в'їзду та виїзду позивача з тимчасово окупованої території АР Крим Порядок в'їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї ще не діяв, то позивач не мав правових підстав для в'їзду на відповідну територію, а тому, на думку відповідача, спірна постанова була прийнята обґрунтовано та правомірно.

Присутній у судовому засіданні 17.01.2019 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Присутній у судовому засіданні 17.01.2019 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд зазначає, що офіційною назвою держави, громадянином якої є позивач, є Турецька Республіка, тому суд вважає, що правильним статусом позивача є громадянин Турецької Республіки.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Турецької Республіки, що підтверджується нотаріально засвідченим перекладом паспорту НОМЕР_1, який був виданий позивачу 29.09.2014 (а.с.32).

З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2018 під час здійснення прикордонного контролю пасажирів рейсу №7620 сполучення Анталія-Київ виявлено громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1.

Тимчасово виконуючим обов'язки заступника начальника відділу - начальника 4-го відіпс всп Бориспіль (термінал D) ОКПП «Київ» капітаном Поворозніком Артемом Вячеславовичем було складено довідку стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну від 02.06.2018.

У вказаній довідці зазначено, що під час проведення заходів з додаткового вивчення наявності законних підстав для перетину державного кордону України було встановлено, зі слів позивача, що 27.05.2015 він незаконно в'їхав на територію ТОТ АР Крим рейсом Москва - Сімферополь через закритий пункт пропуску «Сімферополь» та 29.05.2015 виїхав з ТОТ АР Крим зворотнім рейсом Сімферополь - Москва, чим порушив вимоги ч.2 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме допустив в'їзд та ТОТ АР Крим та виїзд з неї з порушенням визначених цим нормативно-правовим актом вимог без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду - виїзду (а.с.10).

Додатками до вказаної довідки є пояснення особи та копія установчої сторінки паспортного документу та квиток.

Як вбачається з письмових пояснень, підписаних позивачем, ОСОБА_1 зазначив, що 27.05.2015 він виїхав з Російської Федерації до Автономної Республіки Крим авіасполученням Москва-Сімферополь та 29.05.2015 повернувся назад зворотнім рейсом.

З вказаних пояснень вбачається, що позивач побажав дати пояснення на турецькій мові, а перекладачем з турецької мови на російську мову був знайомий позивача ОСОБА_6, підпис якого також наявний у вказаних поясненнях.

На підставі вказаної довідки тимчасово виконуючим обов'язки заступника начальника відділу - начальником 4-го відіпс всп Бориспіль (термінал D) ОКПП «Київ» капітаном Поворозніком Артемом Вячеславовичем було прийнято постанову про заборону в'зду в Україну від 02.06.2018, якою заборонено громадянину Туреччини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 м.Аксехір, в'їзд в Україну строком на 3 роки (а.с.9).

Судом встановлено, що у паспорті позивача було зроблено відмітку про заборону в'їзду в Україну на 3 роки (а.с.28).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання її протиправною та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05 листопада 2009 року №1710-VI (далі - Закон №1710).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №1710 прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону №1710 прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частиною 4 ст.2 Закону №1710 передбачено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №1710 перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону №1710 початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні (ч.3 ст.6 Закону №1710).

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону №1710 прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Згідно з чч.1-3 ст.7 Закону №1710 паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з'ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Статтею 8 Закону №1710 визначено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну; наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1710 прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в'їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Частиною 2 ст.9 Закону №1710 передбачено, що процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: 1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; 2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в'їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; 3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону №1710 процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в'їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з'ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення для перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі, а також його розмір визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.

Іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону (чч.4-5 ст.9 Закону №1710).

Згідно з пунктом 7.4. статті 7 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" від 12.08.2014 року № 1636-VIІ (набрав чинності 27.09.2014, в редакції, яка була чинною станом на 27.05.2015) іноземні громадяни та особи без громадянства при перетині адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" керуються нормами Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" з урахуванням того, що вони: а) мають право перетнути адміністративний кордон ВЕЗ "Крим" за умови пред'явлення належного паспортного документа іноземця, визначеного пунктом 16 частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", або посвідки на тимчасове проживання, визначеної пунктом 18 статті 1 (за наявності підстав, визначених частинами четвертою - дванадцятою статті 4 зазначеного Закону; б) у разі порушення правил перетину адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" - підпадають під дію статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"; в) мають право перетнути адміністративний кордон ВЕЗ "Крим" у випадках та за процедурою, передбаченими Конвенцією Організації Об'єднаних Націй про статус біженців 1951 року. Предметом позову є вимога про визнання протиправною та скасування постанови Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України про заборону в'їзду в Україну строком на три роки громадянину Турецької Республіки ОСОБА_1 від 02.06.2018.

З матеріалів справ вбачається, що спірна постанова була прийнята з підстав порушення позивачем правил в'їзду та виїзду на тимчасово окуповану територію АР Крим без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду та виїзду.

27 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VII (далі - Закон №1207, в редакції, яка була чинна станом на 27.05.2015).

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

За приписами ч.1 ст.3 Закону №1207 для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1207 на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч.1-2 ст.10 Закону №1207 громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

В'їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в'їзду-виїзду.

Порядок в'їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773) в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в'їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в'їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в'їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в'їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в'їзду в Україну.

Статтею 14-1 Закону №3773 визначено, що іноземцям та особам без громадянства, які прибули до контрольних пунктів в'їзду - виїзду з тимчасово окупованої території без відповідного дозволу, не дозволяється подальший проїзд та в найкоротший строк вони повертаються на тимчасово окуповану територію, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ. У разі неможливості негайного повернення іноземця або особи без громадянства вони перебувають у пункті контролю в'їзду - виїзду до їх повернення.

Таким іноземцям та особам без громадянства у паспортному документі проставляється відмітка про заборону в'їзду в Україну на термін, зазначений у рішенні, прийнятому відповідно до частини третьої статті 13 цього Закону.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.1 розділу II Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонним служби України від 05.12.2011 №946 (далі -Інструкція №946), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1564/20302, рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону в разі: якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі - пункт пропуску) правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Згідно з пунктом 2.3 розділу II Інструкції №946 рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на строк 3 роки.

У разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів складається довідка (п.3.1 розділу ІII Інструкції №946).

Пунктом 3.3 розділу ІII Інструкції №946 передбачено, що на підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в'їзду в Україну (далі - постанова) (додаток 1).

Постанова складається у двох примірниках, які підписуються старшим зміни.

Підготовлені довідка та два примірники постанови (далі - матеріали) невідкладно надсилаються начальнику зміни оперативно-чергової служби центру управління службою органу охорони державного кордону (далі - начальник зміни) для доповіді начальнику органу охорони державного кордону або його першому заступнику (далі - уповноважена посадова особа) для прийняття рішення (п.3.4 розділу ІІІ Інструкції №946).

Відповідно до п.3.5 розділу ІІІ Інструкції №946 отримавши матеріали, начальник зміни реєструє їх у журналі обліку матеріалів щодо заборони в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (додаток 2) та невідкладно доповідає про їх надходження уповноваженій посадовій особі для прийняття рішення. При цьому в журналі в обов'язковому порядку зазначаються час отримання матеріалів начальником зміни та час доповіді про їх надходження уповноваженій посадовій особі, що засвідчується підписом начальника зміни.

Згідно з п.3.6 розділу ІІІ Інструкції №946 уповноважена посадова особа зобов'язана протягом трьох годин після доповіді розглянути отримані матеріали та, зокрема, за наявності підстав прийняти шляхом затвердження обох примірників постанови рішення про заборону іноземцю в'їзду в Україну. Затверджені примірники постанови передаються начальнику зміни;

Про прийняте рішення начальник зміни невідкладно із застосуванням засобів телефонного зв'язку інформує старшого зміни.

Строк заборони в'їзду в Україну особі обчислюється з дати затвердження постанови (п.3.7 розділу ІІІ Інструкції №946).

Відповідно до п.3.8 розділу ІІІ Інструкції №946 перший примірник постанови із зазначеним на ній рішенням та довідка зберігаються в органі охорони державного кордону, який затвердив постанову. Другий примірник постанови, завірений гербовою печаткою, штабом органу охорони державного кордону (головним відділом) надсилається в підрозділ охорони державного кордону, яким ініційовано питання про заборону в'їзду в Україну іноземцю.

Пунктом 3.6 розділу ІІІ Інструкції №946 передбачено, що після отримання в установленому порядку від начальника зміни інформації про прийняте уповноваженою посадовою особою рішення старший зміни:оголошує рішення органу охорони державного кордону, мовою якою володіє іноземець; проставляє у паспортному документі іноземця відмітку „Заборонено в'їзд в Україну терміном на ..." (додаток 3), засвідчує її підписом та печаткою (додаток 4); записує рішення про заборону в'їзду в Україну до журналу обліку іноземців, яким заборонено в'їзд в Україну (додаток 5).

Як зазначено вище, підставою прийняття спірної постанови про заборону в'їзду в Україну є висновки відповідача про порушення позивачем вимог ч.2 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України», у зв'язку із тим, що позивач здійснив в'їзд і виїзд на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду - виїзду.

У позовній заяві, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що він не порушував порядок в'їзду та виїзду на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим, оскільки на момент його в'їзду та виїзду з вказаної території не було передбачено Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї та, відповідно, не було встановлено вимогу щодо отримання відповідного дозволу.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2018 під час здійснення прикордонного контролю пасажирів рейсу №7620 сполученням Анталія-Київ виявлено громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1, з яким була проведена співбесіда, в ході якої було встановлено, що позивач 27.05.2015 в'їхав до тимчасово окупованої території АР Крим авіарейсом Москва-Сімферополь та 29.05.2015 повернувся у зворотньому порядку авіарейсом Сімферополь - Москва.

У позовній заяві та під час розгляду справи представник позивача підтвердив той факт, що громадянин Туреччини ОСОБА_1 27.05.2015 в'їхав до тимчасово окупованої території АР Крим авіарейсом Москва-Сімферополь та 29.05.2015 повернувся у зворотньому напрямку авіарейсом Сімферополь - Москва.

Судом будо досліджено CD-диск із відеозаписом співбесіди працівників прикордонної служби з ОСОБА_1 02.06.2018, з якого вбачається, що співбесіда проходила у спокійній атмосфері, без проявів будь-якого тиску зі сторони посадової особи прикордонної служби. Під час проведення співбесіди був присутній ОСОБА_6, який разом із позивачем прибув до контрольно-пропускного пункту.

Під час співбесіди позивач повідомив, що він приватний підприємець. Позивач зазначив, що він є виробником обладнання для кондитерських виробів. Позивач надавав пояснення турецькою мовою. На російську мову пояснення позивача були перекладені ОСОБА_6.

З відеозапису вбачається, що позивач підтвердив, що 27.05.2015 він виїхав з Російської Федерації до Автономної Республіки Крим авіасполученням Москва-Сімферополь та зворотнім рейсом повернувся 29.05.2015.

Разом з тим, судом було досліджено копії сторінок паспорту позивача та встановлено, що у вказаному документі наявні штампи контрольно-пропускних пунктів пропуску, зокрема, 27.05.2015 - в'їзд до аеропорту «Пулково» (м.Санкт-Петербург, Російська Федерація) та 29.05.2015 - виїзд з аеропорту «Шереметьєво» (м.Москва, Російська Федерація) (а.с.31).

Присутній у судовому засіданні 17.01.2019 представник відповідача повідомив про те, що відповідно до інформації, яка наявна у паспорті Керскін Ілкера, який був ним наданий під час проходження 02.06.2018 прикордонного контролю було виявлено, що позивач 27.05.2015 прилетів до аеропорту «Пулково» і 29.05.2018 вже здійснив виліт з аеропорту «Шереметьєво».

Відповідач наголосив, що наявність вказаних штампів зумовила необхідність проведення контролю другої лінії, метою якого було встановлення інформації щодо конкретного місця перебування позивача в межах Російської Федерації у період з 27.05.2015 по 29.05.2015.

Відповідач зазначив, що саме під час проведення співробітниками ОКПП «Київ» співбесіди з позивачем було встановлено, що ОСОБА_1 у період з 27.05.2015 по 29.05.2015 здійснював в'їзд та виїзд до тимчасово окупованої території АР Крим.

Згідно з п.1 Розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014 «Про тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» у зв'язку із загостренням ситуації в Автономній Республіці Крим і вторгненням на територію України озброєних формувань, екстремістськи налаштованих осіб та військовою агресією з боку Російської Федерації, блокуванням роботи пунктів пропуску через державний кордон (далі - пункти пропуску) та пунктів контролю, які розташовані в Автономній Республіці Крим, що призводить до неможливості провадження подальшої діяльності в них та перешкоджає здійсненню передбачених законодавством України видів державного контролю під час перетинання державного кордону, та відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово закрито пункти пропуску та пункти контролю за переліком згідно з додатком.

Пунктом 3 вказаного Розпорядження встановлено, що адміністрації Державної прикордонної служби після усунення обставин, що призвели до тимчасового закриття пунктів пропуску та пунктів контролю, зазначених у пункті 1 цього розпорядження, внести на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо відновлення діяльності в таких пунктах пропуску та пунктах контролю.

До Переліку пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю, які підлягають тимчасовому закриттю, який є Додатком до Розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014, віднесено, зокрема, пункт пропуску "Сімферополь" (ідентифікаційний номер 010100; вид сполучення - повітряний; категорія - міжнародний цілодобовий; місце розташування - Автономна Республіка Крим, м.Сімферополь). Отже, на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014, яке набрало законної сили 30.04.2014, пункт пропуску для повітряного сполучення "Сімферополь" був тимчасово закритий.

Враховуючи те, що станом на 27.05.2015 та 29.05.2015 пункт пропуску для повітряного сполучення "Сімферополь" був тимчасово закритий, суд дійшов висновку про те, що здійснення позивачем в'їзду та виїзду з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим через вказаний пункт пропуску свідчить про порушення вимог ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Щодо посилань позивача на відсутність станом на 27.05.2015 та 29.05.2015 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону №1207 в'їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в'їзду-виїзду.

Порядок в'їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №367 затверджений Порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї (далі - Порядок №367).

Вказана постанова набрала чинності 10.06.2015.

Отже, станом на 27.05.2015 та 29.05.2015 не було затверджено Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Разом з тим, суд не погоджується з позицією позивача щодо відсутності будь-якого нормативно-правового акту, яким би встановлювався порядок в'їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, оскільки такі твердження спростовується нормами статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і статтями 13 і 14-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якими передбачено можливість в'їзду та виїзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію за умови наявності спеціального дозволу, та відповідальність за допущені порушення. Суд наголошує, що відсутність підзаконного нормативно-правового акту щодо встановлення порядку в'їзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, не позбавляє відповідальності осіб за порушення спеціальних Законів України, якими встановлено обмеження та передбачено відповідальність.

Також у позовній заяві представник позивача зазначив про те, що позивач володіє тільки турецькою мовою. Представник позивач наголосив, що під час проведення посадовими особами контрольно-пропускного пункту співбесіди позивачу не було надано професійного перекладача з турецької мови. Переклад здійснювався знайомим позивача, який погано володіє російською мовою, а тому, як зауважив представник позивача, в результаті неправильного перекладу позивач неправильно зрозумів питання працівника прикордонної служби та вважав, що питання стосувалось самого факту відвідування ним АР Крим.

Відповідач під час розгляду справи зазначив, що з письмових пояснень, підписаних позивачем та перекладачем ОСОБА_6, та наявного відеозапису перекладачем з турецької мови був ОСОБА_6, який є знайомим позивача. При цьому, з відеозапису вбачається, що вказана особа вільно володіє турецькою та російською мовами та проблем щодо перекладу під час співбесіди не виникало, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону №1710 процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в'їзду в Україну, та передбачає: 1) встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; 2) з'ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення для перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за її межі, а також його розмір визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення контролю другої лінії може проводитися в окремому приміщенні пункту пропуску через державний кордон.

Іноземцям та особам без громадянства, щодо яких проводиться процедура здійснення контролю другої лінії, надається інформація про мету такої перевірки українською та англійською мовами або мовою держави, що межує з Україною, із зазначенням права іноземця або особи без громадянства звертатися з проханням назвати прізвища або службові особисті номери уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які проводять додаткові перевірки, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону (чч.4-5 ст.9 Закону №1710).

У письмових поясненнях від 02.06.2018, які підписані позивачем, зазначено про те, що позивач виявив бажання надавати пояснення на турецькій мові.

У поясненнях в якості перекладача зазначено ОСОБА_6.

Судом будо досліджено CD-диск із відеозаписом співбесіди з ОСОБА_1 02.06.2018, з якого вбачається, що співбесіда проходила у спокійній атмосфері, без проявів будь-якого тиску зі сторони прикордонної служби. Під час проведення співбесіди був присутній ОСОБА_6.

З відеозапису вбачається, що у ОСОБА_6 не виникало жодних труднощів під час здійснення перекладу позивачу питань та тверджень співробітника прикордонної служби з російської на турецьку мову. А позивачу був у повній мірі зрозумілий переклад відповідних питань та тверджень.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що позивачу було зрозуміло зміст питань, а тому посилання позивача на неточність перекладу питань щодо факту відвідування ОСОБА_1 тимчасово окупованої території суд не приймає до уваги.

Крім того, суд наголошує на тому, що письмові пояснення від 02.06.2018 містять підпис позивача.

Так, з відеозапису співбесіди вбачається, що позивач добровільно та без жодного примусу з боку працівників прикордонної служби підписав вказані письмові пояснення і тим самим, підтвердив надану ним інформацію.

Крім того, у позовній заяві позивач посилається на те, що до довідки стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну від 02.06.2018 не додано копії віз або відміток уповноважених державних органів та результатів їх досліджень, а також відсутні витяги з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, а тому на думку позивача, прийняття спірної постанови на підставі відповідної довідки є необґрунтованим та протиправним.

Відповідно до п.3.1 розділу ІІІ Інструкції №946 у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка.

Пунктом 3.2 розділу ІІІ Інструкції №946 визначено, що у довідці зазначаються: а)відомості про особу за такими обов'язковими реквізитами: „Громадянство", „Прізвище, ім'я особи", „Стать", „Дата народження" (день, місяць та рік), „Вид документа" (паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), „Серія, номер документа".

Реквізит „Прізвище, ім'я особи" повинен зазначатися літерами верхнього регістру (великими літерами) у називному відмінку: для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь (залежно від виду документа) - латинськими або російськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами;б)обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в'їзду; в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в'їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння; результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи; г) термін заборони в'їзду в Україну особі, визначений відповідно до розділу III цієї Інструкції.

До довідки додаються копії сторінок паспортного документа особи, які містять фотокартку або інше зображення обличчя особи та відомості про неї („Громадянство", „Прізвище, ім'я особи", „Стать", „Дата народження" (день, місяць та рік)), копії протоколів, постанов про вчинення особою адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтями 185-10, 202, 203, 204-1, 204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за наявності), віз або відміток уповноважених державних органів та результатів їх досліджень, пояснення свідків, витяги з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон (далі - бази даних).

Як вбачається з довідки стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну від 02.06.2018, складеної т.в.о. заступника начальника відділу начальника 4-го відіпс впс «Бориспіль» (термінал D) Поворозніком А.В., до довідки додані такі додатки: пояснення особи, копія установчої сторінки паспорта особи та квиток, копії яких додані до матеріалів справи (а.с.49-50).

Суд звертає увагу на те, що в паспорті позивача НОМЕР_1, який був виданий 29.09.2014, наявні відмітки штампів контрольно-пропускних пунктів аеропорту Пулково (м.Санкт-Петербург) від 27.05.2015 про в'їзд позивача на територію Російської Федерації та аеропорту Шереметьєво (м.Москва) від 29.05.2015 про виїзд позивача з території Російської Федерації, які були досліджені під час проведення здійснення заходів контрольно-пропускного контролю позивача, у тому числі, і під час проведення співбесіди.

Інформація щодо віз також наявна в паспорті позивача, перша сторінка якого була долучена до вищевказаної довідки.

Щодо ненадання відповідачем витягів з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, то суд зазначає таке.

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007 №472 затверджено Положення про базу даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.07.2007 р. за №765/14032 (далі -Положення №472).

Відповідно до п.3 Положення №472 база даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України" (далі - База даних осіб), - автоматизований банк даних відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства, зареєстрованих у пунктах пропуску через державний кордон, та відповідно документів громадян України на право виїзду з України і в'їзду в Україну, у тому числі паспорта громадянина України, та паспортних документів іноземців та осіб без громадянства.

Пунктом 5 Положення №472 визначено, що база даних осіб є складовою центрального сховища даних (далі - ЦСД) центральної підсистеми інтегрованої інформаційно-телекомунікаційної системи "Гарт" Державної прикордонної служби України (далі - система "Гарт") та інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (далі - система "Аркан"). Згідно з п.14 Положення №472 відомості про особу вводяться до Бази даних осіб посадовими особами із документів громадян України на право виїзду з України і в'їзду в Україну, паспорта громадянина України та паспортних документів іноземців та осіб без громадянства із застосуванням приладів для автоматичного зчитування машинозчитувальної зони паспортних документів (паспортрідерів), у тому числі і з електронних чіпів, що містять інформацію про власника, зокрема й інформацію про його біометричні дані, а в разі відсутності таких приладів чи даних у машинозчитувальній зоні - уручну. Відповідно до абз.1 п.23 Положення №472 інформація з Бази даних осіб надається у формі витягів безкоштовно на письмову вимогу суду, прокуратури, органів дізнання і слідства та інших органів державної влади (посадових осіб) у зв'язку зі здійсненням ними повноважень, визначених законодавством України. Отже, в базі даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України" міститься інформація про осіб, які здійснювали перетин державного кордону.

Враховуючи те, що в силу Розпорядження Кабінету Міністрів України №424-р від 30.04.2014 пункт пропуску міжнародний аеропорт "Сімферополь", через який позивач 27.05.2015 здійснив в'їзд до тимчасово окупованої території АР Крим та 29.05.2015 здійснив виїзд з неї на момент його перетину був закритий, а територіальні органі державної прикордонної служби України не провадили там відповідну діяльність, суд дійшов висновку про те, що в базі даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України" інформація щодо перетину позивачем державного кордону за вказаним напрямом відсутня і наявною бути не може.

У зв'язку з цим, витяг з баз даних щодо перетину позивачем пункту пропуску міжнародний аеропорт "Сімферополь" не матимуть жодної інформації. За таких обставин, суд вважає, що відповідачем було дотримано вимоги п.3.2 Інструкції №946 під час складання довідки стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну. Щодо посилань позивача на те, що посадовими особами контролюючого органу не було оголошено ОСОБА_1 спірну постанову про заборону в'їзду в Україну, то з відеозапису співбесіди вбачається, що позивачу повідомлено про складання щодо нього постанови про заборону в'їзду в Україну та про отримання ним одного із двох примірників такої постанови. Також позивач зазначив, що у його паспорті було проставлено відмітку «Заборонено в'їзд в Україну», при цьому у графі «дата до якої заборонено в'їзд в Україну» зазначено дату «02 червня 2018 року», у зв'язку з цим, позивач зазначає, що не є зрозумілим з якої дати для нього розпочався трирічний термін для заборони в'їзду до України. Згідно з п.3.9 розділу ІІІ Інструкції №946 після отримання в установленому порядку від начальника зміни інформації про прийняте уповноваженою посадовою особою рішення старший зміни: оголошує рішення органу охорони державного кордону, мовою якою володіє іноземець; проставляє у паспортному документі іноземця відмітку „Заборонено в'їзд в Україну терміном на ..." (додаток 3), засвідчує її підписом та печаткою (додаток 4); записує рішення про заборону в'їзду в Україну до журналу обліку іноземців, яким заборонено в'їзд в Україну (додаток 5). Відповідно до п.3.7 Інструкції №946 строк заборони в'їзду в Україну особі обчислюється з дати затвердження постанови. Як вбачається з матеріалів справи на сторінках 34-35 паспорту позивача проставлено відмутку №002/72 «Заборонено в'їзд в Україну», з якої вбачається, що строк заборони в'їзду становить 3 роки.

Разом з тим у графі «до _____» зазначено 02.06.2018, що на думку суду, є помилковим, оскільки 02.06.2018 є датою затвердження спірної постанови, та відповідно, є датою, з якої розпочався перебіг трирічного терміну заборони позивачу в'їзду в Україну. Проте, на думку суду, така помилка не ставить під сумнів правомірність прийняття спірної постанови.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводи відповідача.

Натомість, матеріали справи підтверджують, що позивач здійснював в'їзд та виїзд з тимчасово-окупованої території АР Крим без спеціального дозволу та через закритий пункт пропуску, що на думку суду, свідчить про правомірність та законність прийняття спірної постанови про заборону в'їзду в Україну.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

У судовому засіданні 17.01.2019 були проголошені вступна та резолютивна частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 21.01.2019.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складення повного рішення суду 21.01.2019.

Суддя Кушнова А.О.