Справа № 160/620/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
22 січня 2019 р.Справа № 160/620/19
22 січня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом:
- заборони Головному управлінню Держпраці в Запорізькій області вчиняти будь -якій дії щодо стягнення штрафу накладеного на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 на підставі Постанови № ЗП2293/1150/АВ/П/ТД-1ФС від 20.12.2018 року;
- заборони Головному управлінню Держпраці в Запорізькій області вчиняти будь -якій дії щодо стягнення штрафу накладеного на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 на підставі Постанови № ЗП 2293/1150/АВ/П/ІП-2ФС від 20.12.2018 року;
- зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗП2293/1150/АВ/П/ІП-2ФС від 20 грудня 2018 року;
- зупинення дії постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗП2293/1150/АВ/П/ТД-1ФС від 20 грудня 2018 року;
- заборони будь яким особам здійснювати примусове стягнення штрафу накладеного на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 на підставі Постанови № ЗП2293/1150/АВ/П/ТД-1ФС від 20.12.2018 року;
- заборони будь яким особам здійснювати стягнення штрафу накладеного на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 на підставі Постанови № ЗП 2293/1150/АВ/П/ІП-2ФС від 20.12.2018 року.
Доводи заяви про забезпечення позову обґрунтовані тим, що, 14 січня 2019 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, засобами поштового зв'язку були отримані постанови № ЗП2293/1150/АВ/П/ТД-1ФС від 20.12.2018 року про накладання штрафу в розмірі 223 380,00 грн. за порушення вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України та постанову № ЗП2293/1150/АВ/П/ІП-2ФС від 20.12.2018 року про накладання штрафу в розмірі 3 723,00 грн. за порушення вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 24 КЗпП України, які засвідчені заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області.
Заявник вважає, що вказані постанови були винесені відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства чим порушують його права та підлягають скасуванню в судовому порядку, у зв'язку з чим, користуючись своїм право визначеним нормами Конституції України та іншими законами та законодавчими актами України, звернувся з позовом до суду про їх скасування.
Крім того, невжиття заходів забезпечення істотно ускладнить та унеможливить виконання рішення суду порушить ефективний захист порушених прав позивача, оскільки до вирішення справи по суті, відповідач може скористатися своїм правом та направити оскаржувані Постанови на примусового виконання, що матиме наслідком відчуження належних позивачу коштів, майна та ускладнить ефективний захист і поновлення прав та інтересів Позивача.
Проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд вважає вказану заяву такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Вичерпний перелік підстав забезпечення позову визначений частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З наведених норм Закону випливає, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача є наявність відповідних підстав.
Тобто, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Поряд з цим обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд має навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову. Суд також враховує співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
Зі змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї матеріалів випливає, що Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області винесені постанови про накладення штрафу № ЗП2293/1150/АВ/П/ТД-1ФС від 20.12.2018 року в розмірі 223 380,00 грн. та постанову № ЗП2293/1150/АВ/П/ІП-2ФС від 20.12.2018 року про накладання штрафу в розмірі 3 723,00 грн. За змістом вказаної постанови зазначена сума штрафу підлягає сплаті протягом трьох місяців з дня прийняття постанови.
Вказані постанови можуть бути пред'явлені до виконання протягом трьох місяців з дня винесення або з дня залишення скарги або протесту на постанови без задоволення.
Зокрема, посилання заявника на порушення порядку прийняття постанов про накладення штрафу №№ ЗП2293/1150/АВ/П/ТД-1ФС, ЗП2293/1150/АВ/П/ІП-2ФС від 20.12.2018 року та наведені заявником обставини підлягають перевірці та встановленню при розгляді відповідного позову за суттю позовних вимог, через що вказані доводи не можуть розглядатися на стадії розгляду питання про забезпечення позову.
Водночас, заявником не надано суду доказів на підтвердження того, що в разі невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, та для їх відновлення треба буде докласти значних зусиль і витрат.
Відомостей щодо відкриття виконавчого провадження за вказаною постановою, початку примусового виконання вказаного рішення заявником суду не надано.
Отже заявником не доведено підстав для забезпечення позову, прямо передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вище викладене, приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про звернення відповідача до органів виконавчої служби з метою примусового стягнення штрафних санкцій з позивача, та, як наслідок, відсутні докази про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, суд дійшов до висновку, що клопотання позивача про забезпечення позову є необґрунтованим та передчасним у зв'язку з чим, не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Лозицька