Справа № 1740/2181/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2950/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року у справі № 1740/2181/18 за адміністративним позовом фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

суддя в 1-й інстанції - Друзенко Н.В.,

час ухвалення рішення - 28.09.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення - 03.10.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому просив (з врахуванням заяви про зміну та уточнення позовних вимог) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28 березня 2018 року №0146334/5002-1705 на суму 8211,20 грн., від 06 вересня 2018 року №0- 1712 на суму 8252,80 грн. та № -1712 на суму 5312,00 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що п.4 р.II Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" №1791-VIII від 20 грудня 2016 року не містив положення про внесення змін чи застережень до ПК України щодо призупинення в ньому на 2017 рік пп.4.1.9 п.4.1 та п.4.5 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 та п.12.5 ст.12 ПК України, які регулюють строки набрання чинності рішень органів самоврядування по встановленню місцевих податків. В силу вимог п.2.1 ст.2, п.5.2 ст.5, п.7.3 ст.7 ПК України, його положення викладені у пп.4.1.9 п.4.1 та п.4.5 ст.4, пп. 12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 та в п.12.5 ст.12 ПК України, які регулюють строки набрання чинності рішень місцевих органів самоврядування для їх застосування у відповідному податковому періоді, за самими Кодексом продовжують діяти і на 2017 рік та вони мають пріоритет над іншими положеннями інших законодавчих актів у сфері податкового регулювання, в т.ч. і над Законом №1791- VIII. Апелянт також зазначає, що рішення органів самоврядування щодо встановлення місцевих податків є нормативно- правовим актом та відповідно до ст.58 Конституції України не можуть діяти в зворотному часі. Крім того, при наявності суперечностей в податковому законодавстві, як платників податків, так і контролюючих органів, діє презумпція правомірності дій платника податків (пп.4.1.1 п.4.1 ст.4 ПК України) та держава зобов'язана прийняти рішення на користь платника податків (п.56.21 ст.56 ПК України). З врахуванням фактичних строків оприлюднення рішень ради, строків оприлюднення саме зміненої ставки, а не тільки зміненого її розрахунку та у відповідності до положень Податкового кодексу стосовно порядку встановлення, зміни ставки податку, які за Кодексом діяли на 2017 рік, ст.58 Конституції України, апелянт вважає, що відповідач зобов'язаний був застосувати для обчислення податкових зобов'язань за 2017 рік ставку податку в розмірі 6,89 грн. визначену за затвердженим розрахунком рішенням ради від 27 січня 2015 року №947 - у розмірі 0,5% від мінімальної заробітної плати на 01 січня 2016 року (1378 грн.). Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановлені рішенням Дубровицької міської ради №185 від 14 липня 2016 року «Про встановлення місцевих податків і зборів не території м.Дубровиця» та рішенням Дубровицької міської Ради № 332 від 16 лютого 2017 року «Про внесення змін до рішення міської Ради від 14 липня 2016 року №185 № «Про встановлення місцевих податків і зборів на території м.Дубровиця», на підставі вказаних рішень здійснено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також звернув увагу на те, що у 2017 році, аналогічно 2016 року, зупинено дію пп.12.3.4 п.12.3 ст. 12 ПК України, тому відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, і у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, таке має братись до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік. Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов'язок громадянина сплатити податок за 2017 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на праві власності належить: частина адміністративного приміщення (37/100) за адресою: АДРЕСА_1 викуплена під магазин загальною площею 257,9 кв.м.; магазин промислової групи за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 166 кв.м.; магазин промислової групи товарів за адресою: АДРЕСА_3 - загальною площею 256,6 кв.м. Всього загальна площа нерухомого майна позивача складає - 518,02 кв.м.

27 січня 2015 року Дубровицька міська рада прийняла рішення №947, яким на території м.Дубровиці затверджено розміри ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для відповідних типів об'єктів нежитлової нерухомості.

У п.5.1 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке є додатком до цього рішення, зазначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування і визначені в додатках 2, 3 до рішення.

Згідно з додатком 3 до рішення, на будівлі торгівлі, побутового обслуговування та на інші будівлі (приміщення) ставка податку визначена на рівні 0,5%.

Рішенням Дубровицької міської ради №82 від 04 лютого 2016 року внесено зміни до рішення міської ради "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" №947 від 27 січня 2015 року та пп.5.1 п.5 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки викладено в новій редакції, за якою, зокрема, для об'єктів нежитлової нерухомості, крім господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформатоорні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку, встановлено ставки податку на рівні 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування.

Рішенням Дубровицької міської ради №185 від 14 липня 2016 року визнано такими, що втратили чиність, зокрема, рішення №947 від 27 січня 2015 року та №82 від 04 лютого 2016 року.

Крім того, вищезаначеним рішенням встановлено на території м.Дубровиця податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зокрема, для об'єктів нежитлової нерухомості, крім господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформатоорні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку, встановлено ставку податку на рівні 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування.

Вказане рішення оприлюднено на сайті Дубровицької міської ради 18 липня 2016 року та в газеті «Дубровицький вісник» за 15 липня 2016 року (випуск 28).

Рішенням Дубровицької міської ради №332 від 16 лютого 2017 року внесено зміни до рішення міської ради №185 від 14 липня 2016 року та змінено ставки оподаткування для об'єктів нежитлової нерухомості, а саме: для торговельних об'єктів та інших об'єктів ставку податку зменшено до 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування.

Вказане рішення оприлюднено на сайті Дубровицької міської ради 21 лютого 2017 року.

28 березня 2018 року Головне управління ДФС у Рівненській області винесло податкове повідомлення-рішення №0146334/5002-1705, яким визначило ОСОБА_1 податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за 2017 рік в сумі 8211,20 грн.

Також 28 березня 2018 року Головне управління ДФС у Рівненській області винесло податкові повідомлення-рішення №0146332/5002-1705 та №0146333/5002-1705, якими визначило ОСОБА_1 податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за 2017 рік у сумі 1472,00 грн. та у сумі 16505,60 грн.

06 вересня 2018 року Головне управління ДФС у Рівненській області відкликало податкові повідомлення-рішення №0146332/5002-1705 та №0146333/5002-1705 від 28 березня 2018 року у зв'язку із самостійно виявленими помилками та прийняло податкові повідомлення-рішення: №0-1712, яким позивачу донараховано грошове зобов'язання у сумі 8252,80 грн. та №-1712 на суму 5312,00 грн.

Згідно з розрахунком Головного управління ДФС у Рівненській області, у податковому повідомленні-рішенні №0146334/5002-1705 від 28 березня 2018 року, яким визначено грошове зобов'язання у сумі 8211,20 грн. зі сплати податку на нерухоме майно, об'єктом оподаткування є будівлі торговельні загальною площею 256,6 кв.м., у податковому повідомленні-рішенні №0-1712 від 06 вересня 2018 року - нежитлова будівля загальною площею 257,9 кв.м., у податковому повідомлення-рішення № -1712 від 06 вересня 2018 року - будівлі торгівельні загальною площею 166,0 кв.м.

Вказаний розрахунок проведено із застосуванням затвердженого рішенням Дубровицької міської ради №332 від 16 лютого 2017 року ставки податку у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування, тобто із розрахунку 32,00 грн. за 1 кв.м. площі об'єкта нерухомого майна.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні позивачу зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки по об'єктах нежитлової нерухомості із застосуванням розрахунку ставки податку встановленої рішенням Дубровицькою міською радою №332 від 16 лютого 2017 року Головне управління ДФС у Рівненській області діяло правомірно, оскільки ПК України встановлено обов'язок громадянина сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів та їх елементів, а тому оскаржувані податкові повідомлення - рішення не підлягають скасуванню.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом заявленого позову є правомірність прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень в частині визначення податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки по об'єктах нежитлової нерухомості із застосуванням розрахунку ставки податку встановленої рішенням Дубровицької міської ради №332 від 16 лютого 2017 року.

Згідно зі ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ПК України передбачено такий вид податку, як податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який відноситься до місцевих податків.

Відповідно до приписів БК України вказаний податок зараховується до місцевих бюджетів (ч.1 ст.64 БК України).

01 січня 2015 року набрав чинності Закону України "Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким була викладена в новій редакції ст.266 ПК України- "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України передбачає, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до абз.2 пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України передбачає, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що у разі наявності об'єкта оподаткування з податку на нерухоме майно, платник податку, зобов'язаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" №909-VІІІ від 24 грудня 2015 року, яким пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України (викладено у такій редакції: ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" №1791-VIII від 20 грудня 2016 року, яким максимальну ставку податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості зменшено з трьох відсотків до 1,5 відсотка.

Матеріалами справи (а.с.26-31) стверджується, що позивач є власником нежитлових приміщень, які підпадають під об'єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: частина адміністративного приміщення (37/100) за адресою: АДРЕСА_1 викуплена під магазин загальною площею 257,9 кв.м.; магазин промислової групи за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 166 кв.м.; магазин промислової групи товарів за адресою: АДРЕСА_3 - загальною площею 256,6 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дубровицької міської ради №185 від 14 липня 2016 року встановлено на території м.Дубровиця податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, для об'єктів нежитлової нерухомості, крім господарських (присадибних) будівель (допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформатоорні підстанції тощо), які використовуються без отримання прибутку, встановлено ставку податку на рівні 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування.

Рішенням Дубровицької міської ради №332 від 16 лютого 2017 року внесено зміни до рішення міської ради №185 від 14 липня 2016 року та змінено ставки оподаткування для об'єктів нежитлової нерухомості, а саме: для торговельних об'єктів та інших об'єктів ставку податку зменшено до 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування.

В обґрунтування доводів заявленого позову ФОП ОСОБА_1 покликається на те, що податок на належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, повинен був бути визначений за фіксованою ставкою оподаткування 6,89 грн. до бази оподаткування, відповідно до рішенням Дубровицької міської ради від 27 січня 2015 року №947.

Цим рішенням затверджено такий розрахунок ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - 0,5% до мінімальної заробітної плати на 01 січня звітного періоду, з розрахунку мінімальної заробітної плати із вересня 2015 року в розмірі 1378,00 грн. відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік".

При цьому позивач звертає увагу на те, рішенням Дубровицької міської ради №332 від 16 лютого 2017 року прийнято поза межами строків його оприлюднення встановленого ПК України, що унеможливлює його застосування в цілях оподаткування за 2017 рік.

Разом з тим, такі покликання позивача, на думку колегії суддів, правильно відхилені судом першої інстанції як безпідставні, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

П.4 р.ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" №1791-VIII від 20 грудня 2016 року, встановлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги пп.4.1.9 п.4.1 та п.4.5 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 та п.12.5 ст.12 ПК України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що у 2017 році, аналогічно 2016 року, зупинено дію пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, а тому відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів. І у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, таке має братись до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік.

Таким чином, приписи вказаного Закону підлягають застосуванню відповідачем при визначенні позивачу в 2017 році спірного податкового зобов'язання за 2017 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки він є чинним, а його положення не визнані неконституційними.

При цьому, ПК України встановлено обов'язок громадянина сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів та їх елементів.

Враховуючи наведені законодавчі приписи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у 2017 році зупинено дію пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року (справа №820/5457/17, провадження №К/9901/37801/18) і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно відхилені як безпідставні покликання позивача на необхідність застосування приписів ст.58 Конституції України щодо дії в часі законів та інших нормативно-правових актів в часі, а також принципу правомірності дій платника податків, закріпленого у пп.4.1.4 п.4.1 ст.4, п.56.21 ст.56 ПК України, оскільки контролюючим органом застосовано норми податкового законодавства, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а тому відсутнє неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків у спірному випадку.

Також, на думку колегії суддів, твердження позивача про порушення відповідачем принципу стабільності не знайшло свого підтвердження, оскільки у 2017 року законодавчо призупинено дію пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України терміном на один рік.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 березня 2018 року №0146334/5002-1705 на суму 8211,20 грн. та від 06 вересня 2018 року № -1712 на суму 5312,00 грн., оскільки такі прийняті правомірно, з дотриманням вимог чинного податкового законодавства.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги той факт, що контролюючий орган у податковому повідомлення-рішенні №0-1712 від 06 вересня 2018 року неправильно визначив базу оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зокрема, цим податковим повідомленням - рішенням визначено грошове зобов'язання у сумі 8252,80 грн. зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об'єктом оподаткування визначив нерухоме майно - адміністративне приміщення загальною площею 257,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві приватної власності належить частка у розмірі 37/100 від загальної площі- 257,9 кв.м. вказаного об'єкта нерухомості, що становить 95,423 кв.м., цей факт стверджується відповідними правовстановлюючими документами (а.с.26-29).

Таким чином, сума податку за вказаний об'єкт нерухомості становить 3053, 54 грн. (частка об'єкта нерухомості 95, 423 кв.м. * 32 грн. ставки оподаткування).

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, однак відповідач всупереч цій нормі не довів правомірності прийняття цього податкового повідомлення - рішення щодо бази оподаткування, хоча позивач покликався на ці обставини при розгляді справи.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення в цій частині, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1712 від 06 вересня 2018 року щодо визначення грошового зобов'язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 5199,26 грн. (8252,80 грн. - 3053,54 грн. = 5199,26 грн.).

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також звертає увагу на положення Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) щодо оцінки аргументів учасників справи: Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення в частині з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1712 від 06 вересня 2018 року щодо визначення грошового зобов'язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 5199, 26 грн., а в решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області понесені позивачем судові витрати у розмірі 1762 грн. (704,80 грн. за подання позовної заяви та 1057,20 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 246, 250, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року у справі № 1740/2181/18 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1712 від 06 вересня 2018 року у сумі 8252, 80 грн. скасувати та в цій частині прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1712 від 06 вересня 2018 року щодо визначення грошового зобов'язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 8252, 80 грн. задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1712 від 06 вересня 2018 року, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов'язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 5199,26 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області () на користь ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О.І. Мікула

Судді В.Я. Качмар

А.Р. Курилець

Повне судове рішення складено 21 січня 2019 року.