Справа № 825/867/16
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2019 року

Київ

справа №825/867/16

адміністративне провадження №К/9901/27943/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

при секретарі судового засідання Лисенко О.М.,

за участю:

представника позивача Прокоф'єва Б.І.,

представника відповідача Репехи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕДЛАНД-М» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.05.2016 (суддя Лобан Д.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 (головуючий суддя Земляна Г.В., судді: Межевич М.В., Сорочко Є.О.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕДЛАНД-М» до Чернігівської об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ЕДЛАНД-М» звернулось до суду з адміністративним позовом до ДПІ у м.Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.01.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на суму 197586грн., в т.ч. основного платежу 158069грн. та штрафних (фінансових) санкцій 39518грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.05.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій позивач оскаржив їх у касаційному порядку. У касаційній скарзі ТОВ «ЕДЛАНД-М» просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.05.2016, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування доводів касаційної скарги позивач вказує, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням матеріального права та підлягають скасуванню. Позивач зазначає, що фактично хоча і здійснювався відпуск частини паливно-мастильних матеріалів через колонки АЗС, проте мало місце відвантаження палива, яке знаходилось на зберіганні. І лише з технічних об'єктивних причин такий відпуск міг бути здійснений через колонки АЗС з використанням РРО. Позивач вважає, що у даних правовідносинах мало місце надання послуги, а не реалізація паливно-мастильних матеріалів.

Відповідач подав заперечення на касаційну скаргу, де вказує, що не погоджується з вимогами викладеними в ній та наголошує, що операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів оподатковуються акцизним податком у розмірі 5% від вартості підакцизних товарів. Податковий орган вважає, що повернення товару, отриманого на зберігання - не відповідає визначенню розрахункової операції, наведеного законодавством і не може бути проведена через РРО. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до умов договору зберігання право власності на товар не переходило до позивача, отже товар фактично був відпущений саме з колонок АЗС, а не повернутий ТОВ "Газтранс-Оіл".

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.12.2018 попередній розгляд справи призначено на 18.12.2018.

Ухвалою суду від 18.12.2018 справу №825/867/16 призначено до касаційного розгляду у судовому засіданні на 15.01.2019.

У відкритому судовому засіданні за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини. Відповідачем у жовтні 2015 року було проведено камеральну перевірку податкової звітності декларацій акцизного податку за січень-серпень 2015 року ТОВ «Едланд-М».

За результатами камеральної перевірки відповідачем складено акт від 05.10.2015 №109/21/33469370, на підставі акту прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.10.2015 №, яким ТОВ «Едланд-М» збільшено суму грошового зобов'язання з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на загальну суму 871003,00грн., у тому числі за основним платежем - 696802,00грн., а також за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 174201,00грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржене ТОВ «Едланд-М» у адміністративному порядку.

На підставі заяви ТОВ «Едланд-М» у ході розгляду адміністративної скарги відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку діяльності позивача з питань визначення бази оподаткування акцизним податком за січень-серпень 2015 року.

За результатами позапланової виїзної перевірки ДПІ у м.Чернігові складений акт від 25.12.2015 №2/22/33469370.

Перевіркою встановлено порушення вимог:

підпункту 213.1.9, пункту 213.1, статті 213, підпункту 214.1.4 пункту 214.1 статті 214, підпункту 215.3.10 пункту 215.3 статті 215, пункту 216.9 статті 216 Податкового кодексу України та Наказу Міністерства Фінансів України «Про затвердження форми декларації акцизного податку, Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку» від 23.01.2015 №14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №105/26550. Відповідач дійшов висновку, що сума реалізації ПММ через АЗС товариства є базою для оподаткування акцизним податком, сума якого становить 143182,00грн.

За результатами розгляду скарги (приймаючи до уваги результати документальної позапланової виїзної перевірки) ДПІ у м.Чернігові було встановлено, що ТОВ «Едланд-М» у період січень-серпень 2015 року занизило суму акцизного податку, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 158069,00грн. (14887,00 грн + 143182,00 грн).

ГУ ДФС у Чернігівській області було частково скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Чернігові від 19.10.2015 № про збільшення сум грошового зобов'язання за платежем акцизний податок з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на суму 673417грн, в т.ч. основного платежу 538733,00грн. штрафних (фінансових) санкцій 134683,00грн. та залишило без змін оскаржуване податкове повідомлення-рішення у частині суми 197586,00грн, в т.ч. основного платежу 158069,00грн та штрафних (фінансових) санкцій 39518,00грн.

На підставі даних перевірки та рішення ГУ ДФС у Чернігівській області про розгляд скарги, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 06.01.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів на суму 197586грн., в т.ч. основного платежу 158069грн. та штрафних (фінансових) санкцій 39518грн.

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення від 06.01.2016 № залишено без змін.

Суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, погодився з висновками акту перевірки відповідача, що податкові зобов'язання зі сплати 5% акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів та форми розрахунків (готівкова, безготівкова) під час здійснення розрахункових операцій.

Згідно підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

В силу вимог підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 212 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - це будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів оподатковуються акцизним податком у розмірі 5 % від вартості підакцизних товарів.

Підпунктом 214.1.4 пункту 214.1 статті 214 ПК України визначено, що базою оподаткування акцизним податком є вартість (з ПДВ) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України.

Таким чином, об'єктом оподаткування акцизним податком є будь-які операції з роздрібної реалізації нафтопродуктів кінцевим споживачам, при цьому, в незалежності від форми розрахунків.

Відповідно до пункту 215.1 статті 215 ПК України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

Реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Згідно пункту 216.9 статті 216 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Згідно з ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачу та надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб'єкта господарювання в сфері роздрібної та оптової торгівлі з надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння та використовування.

Отже, під продажем (реалізацією) товарів розуміються операції, здійснювані за договорами, перелік яких також не є виключним, і факт реалізації або продажу за ними також не пов'язаний з передачею прав власності на товар.

Згідно з пунктом 10.3.1.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 №1315.

При цьому, відповідно до пункту 10.3.1.3 зазначеної Інструкції відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою №17-НП.

У цьому ж Змінному звіті АЗС має відображатися і відпуск нафтопродуктів за платіжними картками (пункт 10.3.4.2 Інструкції), за відомостями (графа 9) та за талонами (графа 10). Відпуск нафтопродуктів за готівку та за платіжними картками відображаються відповідно у графах 8 та 11 Змінного звіту АЗС за формою №17-НП.

Таким чином, до графи 3 додатку 6 декларації акцизного податку мають бути внесені дані граф 8, 9, 10, 11, 12 Змінного звіту АЗС за формою №17-НП, а до графи 4 дані граф 9 (за відомостями), 10 (за талонами), 12 (за іншими документами).

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» від 20.12.1997 № 1442 (далі - Правила) роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу АЗС, що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів.

Пунктом 2 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами встановлено, що роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу АЗС, що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів.

Пунктом 10 зазначених Правил передбачено, що розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку.

Пунктами 34 та 35 цих Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами встановлено, що заправка автомобілів та інших транспортних засобів населенню провадиться оператором АЗС через паливо-, масло- та газороздавальні колонки.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів, оскільки відпуск пального відбувається через паливо-, масло- та газороздавальні колонки кінцевому споживачу.

Отже, при відпуску нафтопродуктів через мережу АЗС здійснюється розрахункова операція, дата якої є датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів) згідно з пунктом 216.9 статті 216 ПК України.

Таким чином, через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів, оскільки відпуск пального відбувається через паливо-, масло- та газороздавальні колонки кінцевому споживачу, при цьому, розрахунки за придбані у роздріб нафтопродукти здійснюються як у готівковій формі, так і з використанням відомостей на відпуск, талонів, платіжних карток, смарт-карток (паливних карток).

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій встановили, що основними видами діяльності ТОВ «Едланд-М» є: оптова торгівля паливом (код КВЕД 51.51.0), роздрібна торгівля пальним (код КВЕД 50.50.0), діяльність автомобільного вантажного транспорту (код КВЕД 60.24.1), роздрібна торгівля у неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту (код КВЕД 52.12.0).

31.12.2014 між позивачем та ТОВ «Газтранс-Ойл» був укладений договір зберігання №63.

Судами попередніх інстанцій правомірно відхилено посилання позивача на те, що різниця між даними періодичних звітів РРО позивача та фактичними даними бухгалтерського обліку виникла у зв'язку з поверненням паливно-мастильних матеріалів ТОВ «Газтранс-Ойл», оскільки повернення товару отриманого на зберігання, не відповідає визначенню розрахункової операції і не може бути проведена через РРО.

Відповідно до пункту 1.2 договору зберігання від 31.12.2014 № 63 товар знаходився у позивача на зберіганні в паливних колонках.

Суди попередніх інстанцій вірно встановили, що товар фактично був відпущений саме з колонок АЗС, а не повернутий ТОВ «Газтранс-Оіл».

Крім того, суди правомірно констатували, що акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів повинен відображатись у розрахунковому документі (фіскальному чеку) як окрема податкова група.

Ставка (розмір) акцизного податку вже закладена в ціні товару пального та відображена на АЗС як ціна пального. Водночас, диференціації цін пального на АЗС для комерційного чи некомерційного (особистого) використання немає.

Суди попередніх інстанцій звернули увагу, що позивачем не заперечується той факт, що реалізація паливних матеріалів здійснювалась позивачем саме через АЗС кінцевим споживачам.

Отже, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у даному випадку було здійснено через мережу АЗС роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачеві (пункт 2 Правил № 1442 та ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять»), а тому такі операції оподатковуються акцизним податком відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України у розмірі 5 % від вартості підакцизних товарів. Дата здійснення розрахункової операції через мережу АЗС, в тому числі і в безготівковій формі за допомогою талонів, паливних карток, смарт-карток, є датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів).

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що податкові зобов'язання зі сплати 5% акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів під час здійснення розрахункових операцій, у зв'язку з чим, у справі, яка розглядається, прийняте контролюючим органом оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

На користь такого висновку свідчить також змістове уточнення законодавцем правового регулювання питання щодо сплати акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів (пальне), Законом України від 24.12.2015 №909-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", яким не змінюючи попереднього правового регулювання уточнено підпункт 14.1.212 Податкового кодексу України згідно із яким під реалізацією суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів слід розуміти продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших об'єктах громадського харчування, а також фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, незалежно від форми розрахунків.

Одночасно, судами попередніх інстанцій вірно зауважено, що згідно пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема в акті перевірки зазначено, що під час документальної позапланової перевірки використані наступні документи, надані підприємством: договори з покупцями, видаткові накладні, оборотно-сальдову відомість, виписки банку, змінні листи на АЗС, відомості "Д", "К", картки рахунку 361 "Розрахунки з покупцями і замовниками", акти рекомпенсації раніше сплачених сум.

Згідно з приписами пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (частина друга цієї статті).

При цьому, до позовної заяви додані документи, що на думку позивача, підтверджують правомірність дій останнього та не були надані на перевірку, в тому числі договір зберігання, інші додатки. Судами попередніх інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень всебічно досліджені обставини справи, враховані надані сторонами докази, зважаючи на приписи статті 70 КАС України.

Також, судами з'ясовано, що у позивача були відсутні поважні причини ненадання контролюючому органу документів, які витребовувались під час перевірки. У зв'язку з цим, суди вірно встановили, що подані позивачем до суду первинні документи, які не були надані на вимогу контролюючого органу, є неналежними і недопустимими доказами, відповідно до положень пункту 44.6 статті 44 ПК України та статті 70 КАС України.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, суд касаційної інстанції погоджується з висновком, що податкові зобов'язання зі сплати 5% акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів та форми розрахунків (готівкова, безготівкова) під час здійснення розрахункових операцій, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 06.01.2016 № є правомірним.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищевказаних норм вже неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема: у постанові від 27.11.2018 по справі 823/923/16 (касаційне провадження №К/9901/27444/18); у постанові від 24.04.2018 по справі №820/10856/15 (касаційне провадження №К/9901/36066/18); від 31.10.2018 по справі № 803/2568/15 (касаційне провадження № К/9901/19893/18)

За таких обставин, судами попередніх при винесенні судових рішень виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Згідно частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕДЛАНД-М» залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.05.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду