Справа № 826/6758/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2019-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 січня 2019 року № 826/6758/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Добрянської Я.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до

Державного підприємства "Українська студія хронікально-документальних фільмів"

про

стягнення адміністративно - господарських санкцій т пені у розмірі 16 655,84 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом звернулось Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів з позовом до Державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» в якому просило суд:

- стягнути з Державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 16400,00 грн.;

- стягнути з Державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 255,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно зі ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 1 робоче місце, згідно зі ст.19 вищевказаного Закону, відповідачем не виконаний, у зв'язку з чим ДП «Українська студія хронікально-документальних фільмів» зобов'язано сплатити адміністративно-господарські санкції та пеню.

Відповідачем подано клопотання про зупинення провадження по справі у зв'язку з направленням позивачу проекту мирової угоди та надання їм часу для примирення. Окрім цього, відповідач надав до суду копію платіжного доручення на суму 1000, 0 грн. про часткову сплату адміністративно-господарських санкцій за оскаржуваний період.

Суд дослідивши матеріали справи, вирішив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

15.12.2017 набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII “Перехідні положення” КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

Судом встановлено, що ДП «Українська студія хронікально-документальних фільмів» подано до Фонду «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік» за формою 10-ПІ, (поштова-річна), затверджений наказом Мінпраці та соціальної політики № 42 від 10 лютого 2007 року з доповненнями від 12.11.2008 року №527. (а.с. 7)

Відповідно до вищезазначеного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) складає 12 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність – 0 осіб, а кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становить 1 особу.

Фондом за результатами перевірки звіту зроблено висновок, що відповідачем не виконано 4-х відсоткового нормативу, призначеного для працевлаштування інвалідів, як це передбачено статтею 19 Закону України № 875-ХІІ від 21.03.1991 року «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

На підставі викладеного позивач розрахував суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та звернувся до суду із позовом про їх стягнення разом з пенею.

За розрахунком Фонду розмір адміністративно-господарських санкцій, що підлягає стягненню з відповідача, становить 16400,0 грн. та пеня 255,84 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та гарантії їм рівної з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначено Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року N 875-XII (надалі – Закон N 875-XII).

Згідно із ч. 1 ст. 4 вказаного Закону діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає у: виявленні, усуненні перепон і бар'єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі стосовно доступу до об'єктів громадського та цивільного призначення, благоустрою, транспортної інфраструктури, дорожнього сервісу (далі - об'єкти фізичного оточення), транспорту, інформації та зв'язку, а також з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту; охороні здоров'я; соціальному захисті; забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації інвалідів; наданні пристосованого житла; сприянні громадській діяльності.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 17 Закону 875-XII з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Соціальний захист інвалідів є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Частинами 1-3 ст. 18 Закону 875-XII визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами 1-3, 5-6, 10 ст. 19 Закону 875-XII визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

До виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, може бути зараховано забезпечення роботою інвалідів на підприємствах, в організаціях громадських організацій інвалідів шляхом створення господарських об'єднань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, та підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів з метою координації виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Таким чином, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

При цьому, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 і забезпечують працевлаштування інвалідів.

При цьому, виконання нормативу робочих місць відповідно до змісту ч. 5 ст. 19 Закону, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2017 р. відповідачем подано до Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів» за 2016 рік по формі 10-ПІ (поштова-річна), затверджений наказом Мінпраці та соціальної політики від 10.02.2007 р. № 42 з доповненнями від 12.11.2008 р. № 527.

У звіті відповідач вказав, що середньооблікова кількість працівників облікового складу підприємства у 2016 році становила 12 осіб, відповідно до 4-х відсоткового нормативу на підприємстві повинна бути працевлаштована 1 особа з інвалідністю, але цих вимог відповідачем не виконано.

Таким чином, відповідачем не виконано 4-х відсоткового нормативу, призначеного для працевлаштування інвалідів, а саме не працевлашовано одну особу.

Отже, за одне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайнятого ним, відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 16400,0 грн.

Дана сума заборгованості по адміністративно-господарським санкціям підтверджується звітом за формою 10-ПІ № 7/1711 від 21.02.2017 р. за 2016 рік та розрахунком суми позову. (а.с. 7, 8)

Відповідно до ч. 8 ст. 20 Закону N 875-XII порядок сплати адміністративно-господарських санкцій і пені до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, їх акумуляції, обліку, а також, з урахуванням пропозицій всеукраїнських громадських організацій інвалідів - використання цих коштів затверджується Кабінетом Міністрів України.

В силу п. 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 20 Закону N 875-XII порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з п. п. 4, 5 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку за кожний календарний день прострочення. Порядок нарахування пені та встановлення строку її сплати затверджуються Мінпраці.

Порядком нарахування пені та її сплати, затвердженого Наказом Мінпраці "Про затвердження Порядку нарахування пені та її сплати" від 15.05.2007 року № 223 (далі - Порядок № 223) визначено механізм нарахування пені.

П. 3.4 Порядку № 223 визначено, що нарахування пені як роботодавцем, так і органом контролю здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно (тобто з 16 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу).

В свою чергу, п. 3.6 Порядку № 223 нарахування пені здійснюється на дату фактичного погашення суми боргу (частини боргу) за кожний календарний день прострочення платежу. При частковому погашенні боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку боргу.

Таким чином, з аналізу положень чинного законодавства вбачається, що нарахування пені на суму адміністративно-господарських санкцій, здійснюється до моменту фактичної сплати підприємством суми вказаних санкцій.

Розмір пені у сумі 255,84 грн. підтверджується розрахунком суми позову за порушення строків сплати санкцій. (а.с. 8)

Оскільки вищезазначені суми відповідачем не сплачено, утворилась заборгованість у розмірі 16 655,84 грн.

Одночасно суд зазначає, що 29.03.2018р. до суду надійшло клопотання позивача про долучення додаткових пояснень в яких зазначає, що відповідачем платіжними дорученнями від 21.06.2017р. № 55 на суму 1000, 0 грн. та від 28.07.2017р. № 88 на суму 1000, 0 було частково сплачено заборгованість, а відтак сума, яка підлягає стягненню з відповідача, зменшилась і складає 14 655, 84 грн. Суд вважає, що таке клопотання є фактично зменшенням розміру позовних вимог, оскільки Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 14 655,84 грн.

Таким чином, адміністративний позов підлягає розгляду в межах позовних вимог щодо стягнення з Державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 14400,00 грн. та стягнення з Державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 255,84 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заперечується наявна заборгованість, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень про часткову сплату адміністративно-господарських санкцій за 2016р., проект мирової угоди направлений до позивача та відсутність заперечень на адміністративний позов.

Окрім цього, з листа відповідача від 27.06.2017р. № 112 направленого позивачу вбачається, що відповідач погоджується з адміністративно-господарськми санкціями, однак зазначає, що наразі відсутня можливість виплати 100 % боргу та просить позивача укласти мирову угоду. (а.с. 38-39)

Також, судом встановлено, що відповідно до листа Київського міського центру зайнятості від 15.08.2017р. № 05-8252 направленого позивачу, звіти за формою № 3 ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) в 2016 році до районних центрів зайнятості м. Києва підприємство не надавало. Протягом 2016р. безробітні з числа інвалідів районними центрами зайнятості до підприємства не направлялись". (а.с. 56)

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а надані позивачем докази є належними та допустимими для прийняття рішення про задоволення адміністративного позову.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 236 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі звернення обох сторін з клопотанням про надання їм часу для примирення - до закінчення строку, про який сторони заявили у клопотанні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просив зупинити провадження у справі з огляду на направлення до позивача проетку мирової угоди та часткове погашення адміністративно-господарських санкцій.

Однак, як вбачається з додаткових пояснень позивача така мирова угода ним підписана та затверджена не була.

З огляду на те, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі виключно у випадку звернення обох сторін з клопотанням про надання їм часу для примирення, а таке клопотання подавалось до суду лише відповідачем, а направлена мирова угода затверджена та підписана не була, суд приходить до висновку, що таке клопотання задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб’єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 242, 243, 251, 255 КАС України,

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 14 400,00 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста гривень 00 коп.)

3. Стягнути з Державного підприємства «Українська студія хронікально-документальних фільмів» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 255,84 грн. (двісті п'ятдесят п'ять гривень 84 копійки).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.І. Добрянська