Справа № 2540/2936/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2936/18 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року (повний текст складено 16 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати повністю вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) на суму 8204,41 грн. від 13 березня 2018 року №Ф-2484-17У.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю, вимогу ГУ ДФС у Чернігівській області №Ф-2484-17 від 13 березня 2018 року на суму 8204,41 грн. визнано протиправною та скасовано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального та процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску, а тому він підлягає сплаті на загальних підставах.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що вона є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності, зареєстрована як фізична особа-підприємець та є платником єдиного податку 2 групи, а тому може бути платником єдиного внеску виключно за умови її добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Позивач про день час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, у судове засідання не з'явилась.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ №209596 (а.с.8) та пенсійним посвідченням НОМЕР_2 (а.с.9).

14 жовтня 2005 року позивач зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця та з 01 січня 2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування за ставкою єдиного податку 20% група 2, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААА №448008 (а.с.10) та свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Позивач 08 січня 2018 року надіслала до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с.20) та самостійно визначила суму єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн.

18 січня 2018 року позивачем повторно подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с.21), в якому визначила суму єдиного внеску, що підлягає сплаті, у розмірі 0,00 грн., у відповідь на який отримала квитанцію №2 (а.с.22), відповідно до якої пакет не прийнято, оскільки виявлено помилки, а саме в жодному рядку не зазначена сума нарахованого єдиного внеску та сума, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідачем 13 березня 2018 року сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2484-17 У (а.с.6), відповідно до якої станом на 04 травня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_2 становить 8204,41 грн.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку щодо необґрунтованості вимоги про сплату боргу, оскільки позивач є особою, що звільнена від сплати єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 наведеного Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, фізичні особи-підприємці, що є особами з інвалідністю та обрали спрощену систему оподаткування, звільнені від сплати за себе єдиного внеску.

Враховуючи, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ №209596 (а.с.8) та пенсійним посвідченням НОМЕР_2 (а.с.9), є фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, тому вона звільнена від сплати за себе єдиного внеску.

Посилання апелянта на те, що позивач самостійно визначила грошове зобов'язання, подавши звіт з визначенням суми єдиного соціального внеску, що підлягає сплаті, що свідчить про висловлення добровільної згоди, відхиляються судом, оскільки позивачем не укладалася відповідна угода про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування згідно вимог ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що є виключною умовою для визнання ФОП ОСОБА_2 платником єдиного внеску за наведених обставин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №806/1575/16, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, враховуючи, що на сьогоднішній день законодавством України, що регулює спірні правовідносини, не передбачено порядку скасування звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, у разі його помилкової подачі, беручи до уваги, що позивач звільнена від сплати за себе єдиного внеску та подача відповідного звіту відбулась помилково, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2484-17 У від 13 березня 2018 року є протиправною та підлягає скасуванню.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма