Справа № 809/1095/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року № 857/2323/18
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Полігон-Екологія» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2018 року у справі №809/1095/18 (суддя Тимощук О.Л., м.Івано-Франківськ) за його позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними дій щодо складання довідки про здійснення габаритно-вагового контролю, акта, розрахунку плати за проїзд, визнання протиправним та скасування вказаного розрахунку та постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Комунальне підприємство «Полігон-Екологія» (далі - КП) звернулося до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека) в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.36-38), просило:

визнати протиправними дії Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області (далі - Управління) щодо складання довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 25.05.2018 №0006909 (далі - Довідка), акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 25.05.2018 №0011020 (далі - Акт), розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 25.05.2018 №98 (далі - Розрахунок);

визнати протиправним та скасувати Розрахунок;

визнати протиправною та скасувати постанову Управління про застосування адміністративно-господарського штрафу від 10.07.2018 №046128 (далі - Постанова).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального права вказує, що при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу, що належить позивачу, Управлінням допущені протиправні дії, наслідком яких стало прийняття оскаржуваного Розрахунку. Зазначає, що зі змісту складених Управлінням документів неможливо встановити на якому пункті, на яких вагах та в якому режимі проводилося зважування; на вимогу водія транспортного засобу позивача не надавалося документу про повірку вимірювальної техніки (метрологічної атестації), тому є підстави вважати, що відповідна техніка не мала свідоцтва про повірку, а отримані результати зважування не можуть вважатися достовірними, як наслідок усі дії щодо проведення такого зважування та його документального оформлення є протиправними; чек зважування не підписано ні оператором, що зважував, ні водієм, а тому він не може вважатися допустимим доказом реальної ваги транспортного засобу, враховуючи те, що інші документи, складені відповідачем на підставі вказаного чеку, вони не можуть вважатися законними. Крім того, зазначає, що водію транспортного засобу позивача, в порушення транспортного законодавства, не видано Довідки, не пропонувалося привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність із установленими нормативами та його не було тимчасово затримано для усунення порушення. Також не погоджується із обрахуванням відповідачем плати за проїзд і за пройдений, і за запланований маршрут.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

КП у відповіді на відзив заперечує викладені у ньому доводи та обґрунтовуючи помилковість висновків рішення суду посилається на обставини викладені ним в апеляційній скарзі.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Разом з тим, скаржником подано клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість прибуття в судове засідання представника позивача у зв'язку з його смертю (про що надано відповідні документи). Проте, апеляційний суд, вважає вказане клопотання необґрунтованим, оскільки, як видно з долучених до нього документів, смерть представника настала 25.12.2018, про судове засідання скаржник був повідомлений завчасно (08.01.2019 повісткою-повідомленням та додатково 10.01.2019 телефонограмою), а тому мав можливість забезпечити наявність іншого представника.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Управління складаючи оскаржувані Довідку, Акт, Розрахунок та Постанову діяло на підставі, у межах наданих йому повноважень, а також з урахуванням всіх обставин виявленого порушення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що посадовими особами Управління на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок у період 21.05.2018 по 27.05.2018, направлення на рейдову перевірку від 24.05.2018 №010188 на автодорозі державного значення Н-10 «Мамалига-Стрий» в м.Снятині проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача МАЗ 6501С5, реєстраційний номер АТ 0406 СЕ (далі - ТЗ; а.с.52-53, 56-57).

За результатами проведення зважування, вимірювальною технікою 25.05.2018 о 15/43 год сформовано чек габаритного контролю №157, в якому зазначено режим: динамічний, реєстраційний номер, загальну вагу на осі (а.с.20).

На підставі даних, зазначених у вищевказаному чеку, посадовими особами Управління складено Довідку, в яку перенесено показники вагового контролю з чеку (а.с.18).

Після цього головним спеціалістом Управління складено Акт, в якому встановлено перевищення навантаження на другу вісь, при допустимому навантаженні 16 тон, навантаження транспортного засобу, що перевірялося склало 23,950 тон (а.с.17).

Окрім цього, посадовими особами позивача складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом яким встановлено перевезення вантажу без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень від 25.05.2018 №062374, що передбачено статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III; а.с.54).

На підставі перелічених вище документів складено Розрахунок, в якому обраховано до сплати 508,95 євро (а.с.19).

Ці документи були надіслані позивачу супровідним листом від 05.06.2018 №26/2131-18 із вимогою сплатити за проїзд 508,95 євро (а.с.15-16).

12.06.2018 відповідачем листом запропоновано КП прибути 10.07.2018 в Управління для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Вказаний лист отримано скаржником 19.06.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.55).

Так, 10.07.2018 Управлінням складено Постанову, згідно з якою, за порушення абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, постановлено стягнути з позивача 1700 гривень штрафу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», утворено Укртрансбезпеку, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Постановою КМУ від 11.02.2015 №103 затверджено «Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення №103;).

За змістом пункту 1 Положення №103 Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Пунктом 4 Положення №103 передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Згідно з підпунктами 15, 27 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює передбачений законодавством контроль за міжнародними перевезеннями пасажирів і вантажів автомобільним транспортом на території України, здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

У відповідності до абзацу першого пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Пунктом 3 постанови КМУ від 26.06.2015 №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Укртрансбезпека як структурні підрозділи апарату Служби.

Відповідно до пункту 3 «Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», затвердженого постановою КМУ від 08.11.2016 №1567 (далі - Порядок №1567), органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

За приписами статті 48 Закону №2344-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У пункті 16 «Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», затверджених постановою КМУ від 30.03.1994 №198 визначено, що перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Виходячи із встановлених обставин справи позивач не отримував дозволу на перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень.

Постановою КМУ від 27.06.2007 №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено «Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок №879).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

У «Правилах проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» затверджених постановою КМУ від 18.01.2001 №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР.

Згідно пункту 22.5 ПДР (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

З матеріалів справи видно, що на підставі габаритно-вагового контролю позивача, відповідачем встановлено порушення нормативно допустимого осьового навантаження ТЗ при якому навантаження на здвоєну задню вісь цього ТЗ становила 23,950 тон, при допустимих 16 тон.

Стосовно тверджень скаржника, що в Акті, Довідці не зазначено характеристик зважувального обладнання, режиму в якому проводиться зважування, часу, суд першої інстанції вірно зазначив те, що форма документів (Акт, Довідка), складених посадовими особами відповідача за наслідками перевірки позивача, затверджена нормативно-правовими актами, зокрема «Порядком взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування» затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України (далі - Мінінфраструктури), Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС) від 10.10.2013 №1007/1207 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі - МЮУ) 04.02.2017 за № 215/24992; далі - Порядок №1007/1207) та Порядком №879 згідно з додатками не встановлено вимог щодо зазначення у таких документах будь-яких характеристик в частині вимірювального та зважувального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю.

Щодо технічного засобу габаритно-вагового контролю, то згідно пункту 9 «Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування», затверджених наказом Мінінфраструктури від 28.07.2016 №255 (зареєстрованого в МЮУ 22.08.2016 за №1171/29301) вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Згідно із поданими відповідачем документами, зважування ТЗ, який належить позивачу, здійснювався пересувною автомобільною вагою типу 030T-AS2-PWIA, виробник «ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TIKARET LTD STI».

Пересувні автомобільні ваги мають: сертифікат перевірки типу № UA.TR.002.CT.0115-17 Rev.0 від 27.11.2017, дійсний до 27.11.2027 (а.с.58); Декларацію про відповідність № 4 від 06.12.2017 (а.с.61); Сертифікат відповідності № UA.TR.002.CB.0305-17 від 06.12.2017 (а.с.59); Додаток до Сертифікату відповідності № UA.TR.002.CB.0305-17 від 06.12.2017 згідно з якими прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2-PWIA відповідає вимогам п.5.2 ДСТУ OIML R 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування (OIML R 134-1:2006, IDT)» (а.с.60). Таким чином, ДП «Харківстандартметрологія» 06.12.2017 провела перевірку на відповідність приладів автоматичних для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання на вісь 030T-AS2-PWIA вимогам технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки та сертифікату перевірки.

При цьому, позивачем не доведено факту використання при зважуванні іншої техніки, яка не пройшла повірку.

Посилання скаржника на те, що причиною нерівномірного розподілу навантаження на осі ТЗ є те, що ним перевозився сипучий вантаж (щебінь), на думку апеляційного суду є безпідставними, оскільки за приписами підпункту «а» пункту 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Отже, за кріплення вантажу, а також за його зміщення під час руху транспортного засобу, відповідають водій (автомобільний перевізник) незалежно від виду вантажу та його групи. Вантаж в процесі руху не повинен суттєво зміщуватися, так як це створює небезпеку для учасників дорожнього руху.

Крім того, судом першої інстанції, з посиланням на Порядок №1007/1207 вірно зауважено те, що посадовими особами Укртрансбезпеки не передбачено обов'язку щодо затримання транспортного засобу для приведення вантажу у відповідність до допустимих норм. Також суд наголошує, що в разі виявлення такого порушення, обов'язок усунення вказаного недоліку належить позивачу (водію ТЗ).

Щодо визначення розміру плати за проїзд, то слід вказати на те, що згідно з пунктами 30, 31, 31-1 Порядку №879, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

При визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу.

Якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Зі змісту перелічених вище пунктів Порядку №879 випливає, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування залежить від протяжності маршруту. При цьому, пункт 31-1 Порядку №879 лише уточнює, що, за відсутності дозволу на проїзд, плата за проїзд має бути визначена незалежно від того виконав транспортний засіб маршрут чи тільки має намір його виконати.

Враховуючи те, що скаржник взагалі не мав дозволу на рух великовагового транспортного засобу на зазначеному маршруті (пункт навантаження с.Іспас та пункт розвантаження м Городенка (87 км), відповідачем правомірно розраховано плату за проїзд за всю відстань маршруту, а не за її частину.

Стосовно правомірності винесення Постанови відповідно до пунктів 25, 26, 27, 29 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів. Копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі суб'єкта господарювання під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, апеляційним судом встановлено, що оскаржувана Постанова винесена підставно, з дотриманням встановленого строку та в межах повноважень посадової особи органу державного контролю.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з чим погоджується апеляційний суд, що посадові особи Управління законно, в межах наданих їм повноважень, провели рейдову перевірку, результати якої оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства шляхом складання Довідки, Акту, Розрахунку та винесення Постанови.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм., суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Полігон-Екологія» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 21 січня 2019 року.