Справа № 810/1309/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1309/18 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, суддя Щавінський В.Р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області, у якому (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) просив:

- визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області оформлені листом № 29/М - 168 від 26.02.2018 щодо відмови у проведенні перерахунку та видачі оновленої довідки про моє грошове забезпечення в період з 11.06.1986 по 30.06.1986 під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до довідки № М - 636 від 03.07.2017 та довідки № М - 197 від 08.02.2018 виданих Головним управлінням МВС України в Київській області;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області провести перерахунок та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 оновлену довідку про його грошове забезпечення в період з 11.06.1986 по 30.06.1986 під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в III - ій зоні небезпеки - кратність 5, для подачі її до органів Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії, у яку включити;

- збережений середній заробіток на службі, з урахуванням подвійного посадового окладу та посадового окладу за спеціальним званням із врахуванням 15 % надбавки за роботу в населених пунктах з підвищеною радіоактивністю у сумі - 1020,00 крб.;

- роботу у вихідні і святкові дні (15.06, 22.06, 29.06.) з оплатою у подвійному розмірі у сумі - 138,00 крб.;

- добові за 20 днів у сумі - 70,00 крб.;

- надбавку взамін продовольчого пайка за 20 днів у сумі - 13,33 крб.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дій щодо відмови у проведенні перерахунку та видачі оновленої довідки про грошове забезпечення в період з 11.06.1986 по 30.06.1986 під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до довідок №М-636 від 03.07.2017, №М-197 від 08.02.2018. Зобов`язано провести перерахунок та видати оновлену довідку про грошове забезпечення в період з 11.06.1986 по 30.06.1986 під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в ІІІ-ій зоні небезпеки - кратність 5, для подачі її до органів Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії, в яку включити: збережений середній заробіток на службі з урахуванням подвійного посадового окладу та посадового окладу за спеціальним званням із врахуванням 25 % надбавки за роботу в населених пунктах з підвищеною радіоактивністю у сумі 1020,00 крб.; роботу у вихідні і святкові дні (15.06., 22.06., 29.06.) з оплатою у подвійному розмірі у сумі 138,00 крб.; добові за 20 днів у сумі 70,00 крб.; надбавку взамін продовольчого пайка за 20 днів у сумі 13,33 крб.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року і прийняти нове, яким адміністративний позов залишити без задоволення.

02.01.2019 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому такий просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 21.06.1983 по 01.05.1998 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, останнім місцем служби було Головне управління МВС України в Київській області.

В період з 11.06.1986 по 30.06.1986 позивач перебував на посаді командира відділення патрульнопостової служби Богуславського районного відділу Головного управління МВС в Київський області та був направлений для участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС.

Відповідно до довідки № М - 636 від 03.07.2017 та довідки № М - 197 від 08.02.2018 виданих Головним управлінням МВС України в Київській області, в період з 11.06.1986 по 30.06.1986 позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тобто знаходився в 30 км зоні відчуження в м. Прип`ять, а саме у III - ій зоні небезпеки.

05.05.2017 Київською обласною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією позивачу довічно встановлена 2 - га група інвалідності, причиною інвалідності стало захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

З 2017 року позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-12 від 28.02.1991 та Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого постановою КМУ № 1210 від 23.11.2011.

Розмір пенсії розрахований відповідно до довідки про заробітну плату видану Головним управлінням МВС України в Київській області за роботу в зоні відчуження за період з 11.06.1986 по 30.06.1986.

У січні 2018 року позивач звернувся до Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Київській області з заявою в який просив провести перерахунок грошового забезпечення за період роботи в зоні відчуження ЧАЕС згідно з пунктом 1 - 5 його заяви, та видати оновлену довідку для пред`явлення до Пенсійного фонду України.

Крім того, у вказаному зверненні позивач також просив нарахувати та виплатити йому відповідні суми, якщо такі не були йому нараховані.

26.02.2018 від відповідача надійшов лист № 29/М 168 в якому останній повідомив про відмову у видачі оновленої довідки про грошове забезпечення, посилаючись на вимоги діючої на той час постанови ЦК КПРС Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, і ВЦ РПС від 07.05.1986 № 524 156.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

Апеляційним судом установлено, що після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом «таємно» щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа «таємно» та для «службового користування» стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964; постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року №524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року №1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року №655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року №207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року № 0149 «Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувалися за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Таким чином, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07 травня 1986 року № 524-156.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 року № 1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 року № 136 с «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних».

Вказаними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування, виплати та включення у довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження подвійної заробітної плати.

Крім того, відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.91р. №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі Закон №796-XII) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначається Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210, згідно з яким пенсії за бажанням осіб можуть призначатися, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків (п.1 Порядку).

Відповідно до статті 15 Закону №796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

З наведеного слідує, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі особи за відповідний період. При цьому, розмір отриманої заробітної плати (грошового забезпечення), що зазначається у довідці, має відповідати та видається на підставі первинних документів, а орган пенсійного фонду має право перевірити обґрунтованість її видачі.

Згідно довідки №2884 від 03.07.2017 виданої Богуславським РВ ГУМВС України в Київській області фактичне грошове утримання позивача за роботу в зоні відчуження станом на червень 1986 року із якого визначається пенсія складалося із посадового окладу у розмірі - 150,00 крб., виплачена заробітна плата в сумі: 500 крб., з урахуванням коефіцієнта 5 відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 №207-7, оплата за період з 11.06.-30.06.1986 зона 3, 20 днів, денна середньогодинна тарифна ставка 5 крб., кратність 4 складала 400 крб. Фактична заробітна плата за роботу в зоні відчуження із якої визначається пенсія складає 500 крб. (а.с. 27).

Вказана довідка видана ОСОБА_1 на підставі розрахункових документів.

Проте позивач просить включити до довідки виплати, які фактично ним не отримувалися.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача права для видачі довідки про грошове забезпечення, яке фактично не отримувалося.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постановах від 17 липня 2018 року у справі №357/109/17, від 17 липня 2018 року у справі №377/522/16-а.
Згідно частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для включення до довідки про грошове забезпечення добових в розмірі 70 крб., оскільки нарахування такого грошового забезпечення позивачу документально не підтверджено.

Відтак, доводи, зазначені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 липня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.М. Ганечко

Є.О. Сорочко