Справа № 463/3153/17
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуЛьвів№ 857/2030/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Леньо С.І.,

час ухвалення рішення - 15.08.2018 року,

місце ухвалення рішення - м.Львів,

дата складання повного тексту рішення - 20.08.2018 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Винниківської міської ради (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі - треті особи) про визнання протиправними та скасування рішень Винниківської міської ради: № 870 від 27.04.2017 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1»; № 871 від 27.04.2017 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1»; № 872 від 27.04.2017 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_4 у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1»; зобов'язання відповідача винести на розгляд наступної чергової сесії питання щодо заяви позивача від 15.03.2017 року та повторне звернення від 21.04.2017 року щодо замовлення детального плану території земельної ділянки орієнтовною площею 0,4 га в АДРЕСА_1.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувані рішення не відповідають нормам чинного законодавства, оскільки проект відведення має опиратись на детальний план території, якого не розроблено щодо спірної земельної ділянки. Відсутність детального плану унеможливлює прийняття органом місцевого самоврядування рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що третя особа ОСОБА_2 10.10.2016 року звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 75). Крім того, з аналогічними заявами від 15.09.2016 року (а.с. 82) та від 10.10.2016 року (а.с. 49) до відповідача звернулись треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно. До вказаних заяв треті особи долучили графічні матеріали попередніх років про користування земельною ділянкою. Крім того, заявою від 20.03.2017 року (а.с. 51) третя особа ОСОБА_3 також долучив графічні матеріали земельної ділянки по АДРЕСА_1 як підтвердження того, що земельна ділянка була закріплена за будинком.

Оскаржуваними рішеннями відповідача від 27.04.2017 року № 870 (а.с. 74), № 871 (а.с. 48) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1. Оскаржуваним рішенням від 27.04.2017 року № 872 (а.с. 101) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 орієнтовною площею 0,0600 га у власність для ведення садівництва по АДРЕСА_1.

15.03.2017 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про замовлення виготовлення детального плану території земельної ділянки орієнтовною площею 40 сот. в АДРЕСА_1 та із заявою про виділення земельної ділянки площею 7,5 сот. за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 6, 158).

21.04.2017 року позивачка повторно звернулась до відповідача про розгляд її заяви від 15.03.2017 року (а.с. 7).

Листами від 25.05.2017 року відповідач повідомив позивача про те, що по спірній земельній ділянці прийнято рішення дозволити розробку проекту землеустрою іншому заявнику (а.с. 8-9).

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За правилами ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог чинного законодавства є необхідним для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. У свою чергу, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач може прийняти одне з таких рішень: або про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або мотивована відмова у його наданні.

При цьому, суд враховує, що законодавцем передбачено вичерпний перелік підстав відмови у наданні такого дозволу. Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача винести на розгляд наступної чергової сесії питання щодо заяви позивача від 15.03.2017 року та повторне звернення від 21.04.2017 року щодо замовлення детального плану території земельної ділянки орієнтовною площею 0,4 га в АДРЕСА_1, то колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний розроблений, але не затверджений детальний план території на замовлення відповідача (а.с. 53-72), а тому вказана заява фактично виконана

Апеляційний суд наголошує, що рішення про дозвіл на виготовлення землевпорядної документації є актом індивідуальної дії, що є підставою для формування земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав, проте не є підставою для оформлення набувачем речових прав на земельну ділянку та виникнення цивільно-правових відносин щодо земельної ділянки.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Положеннями ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, у відповідності до ч.1 ст. 6 КАС України, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах, тому до адміністративного суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оскаржується. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а тому до адміністративного суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оскаржується.

Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачка оскаржує рішення про надання третім особам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що є актом індивідуальної дії та ніяк не стосується позивача, проте не оскаржує рішення прийняті/неприйняті за результатами розгляду її особистих заяв про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині мотивів.

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

Керуючись ст.ст. 308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 серпня 2018 року у справі № 463/3153/17 - змінити в частині викладення мотивів відмови в задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула
Повне судове рішення виготовлено 18 січня 2018 року.